GABRIELLE BERNSTEIN

ÉDESÍTSD MEG AZ ÉLETED!

Megerősítésekkel könnyedén

ÉDESVÍZ KIADÓ

BUDAPEST

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Gabrielle Bernstein / Add More ~ing to Your Life

A Hip Guide to Happiness

Harmony Books, an imprint of the Crown Publishing Group,

a division of Random House LLC, 2010

Fordította

Kovács Zsuzsa

Szerkesztette

Barsi Nikoletta

Copyright © Gabrielle Bernstein, 2010

Hungarian translation © Kovács Zsuzsa, 2015

Hungarian edition © Neemtree Corporation AG, 2015

Cover design © Neemtree Corporation AG, 2015

Cover photography of author by Dan Hallman

www.danhallman.com

Minden jog fenntartva. A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

ÉDESVÍZ KIADÓ, BUDAPEST

Felelős kiadó Novák András igazgató

Főszerkesztő és műszaki vezető Melher Viktor

Borítót készítette Édesvíz Kiadó Kft.

Elektronikus változat

Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-529-409-1 (epub)

ISBN 978-963-529-410-7 (mobi)

LAUREN ZUSSMANNAK.

TOVÁBBVISZEM AZ ÜZENETED.

KÖSZÖNÖM, HOGY FÉNYEDDEL

BERAGYOGTAD A VILÁGOT.

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

Először és mindenekfelett, köszönöm a családomnak. Anya, te vagy a lelki társam és a legjobb barátom. Köszönöm, hogy megtanítottál a szeretet és a belső útmutatás valódi értelmére. Apa, te vagy a tanítóm és a legnagyobb rajongóm. Köszönöm, hogy hiszel a jövőképemben, és köszönöm a fény iránti elkötelezettségedet. Max, drága bátyám, nálad fantasztikusabb embert nem ismerek! Hattie néni, köszönöm véget nem érő segítséged a szerkesztésben, a tanácsaidat és a lelkesítésedet. Grammy, köszönöm, hogy az emlékezetembe idézed, hogy egy egyszerű ecsetvonáson is átragyoghat a fény. Scott, drága féltestvérem és Emily sógornőm! Áldás, hogy az életem részei vagytok! Drága mostohaapám, Michael, köszönöm végtelen bátorításodat és támogatásodat. Grampy, Poppy és Nagyikám! Köszönöm, hogy fentről segítetek az iránymutatásotokkal.

Joe Watson, te vagy a tanácsadóm és az egyik legdrágább barátom. Szerencsés lány vagyok, hogy ilyen vezetőt kaptam! A mentoromnak, Rha Goddessnek köszönöm, hogy segített valóra váltani az álmaimat.

Köszönöm a hihetetlen erőt adó csodatévőknek a herfuture.com weboldalon, hogy fenntartják ezt az erőteljes szeretetforrást. Ti ihlettétek ennek a könyvnek minden leckéjét, minden történetét és minden szavát. Tanítóim és nővéreim vagytok!

Drága Barátnőm, Micaela Ezra, a te belső fényed begyújtja az enyémet.

ÉN-cimborám, Zach Rocklin! Több mindent tanítottál nekem, mint képzelnéd. És ami a legfontosabb, tőled tanultam meg a „szent szeretet” igazi jelentését.

Köszönöm mindazoknak, akik segítettek, hogy ez a könyv megszülessen. Köszönöm Michele Martinnak és Nel Yomtovnak. Köszönöm, hogy hisztek az üzenetem fontosságában, és hogy a partnereim vagytok ebben a küldetésben. Mélységes hálával köszönöm drága barátom, Sam Basset hihetetlen fotóit. Köszönöm Haleh Roubeninek, hogy olyan szeretettel dolgozott a stílusomon. Bevin Reillynek köszönöm azt a sok-sok órát a konyhámban, mialatt átnéztük a könyvem minden egyes szavát és gyakorlatát. Köszönöm minden ÉN-szakértőnek, aki hozzájárult a könyvhöz. Végtelen szeretettel és hálával köszönöm Bonnie Bauman szerkesztőm, „szótrénerem” és tanítóm, ÉN-cimborám és barátom munkáját. Köszönöm, hogy fogtad a kezemet az egész folyamat során. Ugrálj tovább!

PS 50 suli, reggel fél 8 – ti vagytok a családom. Köszönöm Billnek és a barátainak, hogy hidat építettek nekem, hogy visszajöhessek az életbe. Köszönöm Elaine Abromovitchnak, dr. Rick Barnettnek és Deborah Millernek, hogy segítettek azzá a nővé válnom, aki ma vagyok.

Heather Cummingnak és João de Deus médiumnak köszönöm, hogy megnyitották a szívemet és a lelkemet, hogy befogadhassam a fényt. Miattatok örökre megváltozott az életem. Köszönöm a vezetőimnek, Solnak, Lisának, Merlinnek, Joannak, Anne-nek és J-nek – köszönöm, hogy fogtátok a kezem, miközben átjöttem a hídon; tudom, hogy vigyáztok rám. Végtelen hálával és köszönettel tartozom azoknak, akik a leginkább megihlettek engem: Marianne Williamsonnak, dr. Wayne Dyernek, Shakti Gawainnek és Louise Hay-nek. Remélem, hogy valódi ÉN-lány stílusban hordozom az üzeneteteket. Köszönöm, hogy bevilágítjátok az utamat.

Végezetül köszönöm Helen Schucmannak és William Thetfordnak, hogy megvolt bennük a hajlandóság és az elhivatottság ahhoz, hogy A csodák tanítása megszülethessen. Köszönöm, hogy a fény csatornái vagytok!

Ha napi ÉN-tippjeimre vagy kíváncsi, vagy írni szeretnél nekem, látogass meg a www.gabbyb.tv weboldalon.

ELŐSZÓ

Helló, új barátom! Szuperizgatott vagyok, hogy eléggé megtetszett a könyvem borítója ahhoz, hogy a kezedbe vedd! Lefogadom, hogy most arra gondolsz, ki a fene lehet ez szőke, szélesen mosolygó csaj a New York-i út kellős közepén, és vajon mitől ér fülig a szája. Hát, ha nem lenne egyértelmű, elárulom, hogy én vagyok, Gabrielle Bernstein, és azért mosolygok olyan nagyon, mert boldog vagyok. Teljes vagyok, egész vagyok, és az életemért élek! Azt választom, hogy szeretettel észlelem a világot. Az életemet olyannak érzem, mint egy boldog álmot, és ezért mindennap izgatottan ébredek.

Nem voltam ám mindig ilyen lelkes rajongója az életnek. Sőt, öt évvel ezelőtt a sötétség csapdájában vergődtem, és úgy éreztem, hogy az egyetlen megoldás az, hogy kikiabálom magam onnan. Huszonöt éves voltam akkor, és a saját PR-cégemet vezettem Manhattanben. Én voltam a tipikus középosztálybeli, fiatal New York-i. Kívülről nézve a boldogság minden szükséges kellékével fel voltam szerelve: szuper családdal, szuper állással és szuper barátokkal. Legbelül azonban nem voltam boldog. Akkoriban minden erőmmel arra fókuszáltam, hogy megerősítsem, amit a külvilág érzékel velem kapcsolatban: Miből élek? Kivel járok? Milyen klubokba engednek be? Ezek a dolgok számítottak…

Tele voltam bizonytalansággal, piával és Subway-szendviccsel. A boldogságképem nagyjából ilyen volt: egy tabletta, egy pasi, vagy egy új rovátka az életben elengedhetetlen „teljesítmények” tabelláján. A mantrám így szólt: „Minél keményebben nyomulok, és minél hangosabban kiabálok, annál messzebbre jutok.” A majd ha hozzáállás megszállottja voltam. Majd ha lesz egy barátom… Majd ha több pénzem lesz… Majd ha leszerződöm azzal az ügyféllel… akkor boldog leszek. Amikor ezek a majd ha-dolgok jelenné értek, még mindig elégedetlen voltam, és a drogokhoz meg az alkoholhoz folyamodtam, hogy betöltsem az űrt. Egy teljes évet töltöttem azzal, hogy a szárnyalás pillanatait űzzem, csak hogy aztán egy ronda drogfüggőséggel végezzem.

Pontosan emlékszem arra a napra, amikor padlót fogtam. 2005. október 2-a volt. Másnaposan, szétdrogozva ébredtem, és szégyenkeztem amiatt, amit az éjszaka műveltem. Hallottam, amint beszűrődik az utcáról a kukásautó zaja, valamint a munkába és az edzőterembe siető emberek beszédfoszlányai. Én sehova nem siettem. Akkor, a fejemben tomboló fejfájás rohamai közepette hallottam meg az intuícióm hangját. Ezt mondta: „Hagyj fel azzal, hogy kívül keresed a boldogságot. Tisztulj ki, és majd belül megtalálod.” Aznap a józan életet választottam, és elhatároztam, hogy ezentúl magamban keresem a boldogságot.

Akkor húztam be rohanó New York-i életstílusom kézifékjét, és alakítottam ki egy új, egészséges függőséget. Szellemi-metafizikai kereső lettem! És ahogy a buddhista mondás ígéri, ha a tanítvány készen áll, a tanító megjelenik, az én mesterem vagy mestereim – Marianne Williamson, dr. Wayne Dyer, Louise Hay és Shakti Gawain – is megjelentek egy csoport boldogságguru formájában. Követtem az iránymutatásukat, megfogadtam a javaslataikat, és átállítottam az észlelésemet. A dolgok jobbra fordultak, mégpedig gyorsan.

Amint kijózanodtam, rájöttem, hogy új tevékenységeknek csináltam helyet – mentálisan, spirituálisan és a naptáramban is. Egészségesnek éreztem magam, és fel akartam tárni ezt a pozitív érzést, úgyhogy többféle fizikai mozgásformába is belefogtam. Edzőcipőt húztam és kimentem futni a parkba, vagy feltettem valami zenét, és egyedül táncoltam a lakásomban. Egy hawaii út során hihetetlen szörfkalandban volt részem, és úgy éreztem, tökéletesen kapcsolódom saját magamhoz és az Univerzumhoz. A testmozgás beindította a szellememet. Mozogtam, és új ösvényeket fedeztem fel.

ÉN-feltárásom ezen korai időszakában az egyik kedvenc mozgásformám a trambulinon való ugrálás volt. Órákig ugráltam, amíg el nem jött az elengedés katartikus pillanata. Nem kellett sokat várnom, és ÉN-nel telített életem boldogsága rávezetett, hogy sok olyan tevékenységben leljek örömet, amit gyerekkorom óta nem próbáltam. Újra monociklizni, görkorizni és szörfözni kezdtem. Míg minden tevékenységhez másfajta beállítottság és összpontosítás kellett, az mindegyikben megegyezett, hogy kiragadtak a gondolataim közül, és valamiféle elragadtatott állapotba kerültem.

Felfedeztem, hogy ebben az állapotban teljesen le tudom választani magam a környezetemről. Egy olyan helyen találtam magam, amit csak flow-ként, vagy áramlatként lehet leírni. Az áramlás pillanataiban megállt az idő, és én teljességgel elmerültem az egyes tevékenységekben. Az ÉN-em mélységeinek felkutatása iránti elkötelezettségemtől vezérelve elkezdtem minden fizikai tevékenyég után meditálni. A meditáció alatt elmélkedtem azon, hogy az ÉN-kaland során mit tanultam, vagy mit engedtem el. Ezekben a pillanatokban képes voltam megszabadulni a bizonytalanságtól, a félelemtől és a szomorúság régi érzéseitől.

Hamarosan arra jöttem rá, hogy az ÉN-élményeim vezettek oda, hogy egész életre szóló mintákat változtattam meg. Konkrétan az ÉN volt az, aki megengedte, hogy végre elálljak a saját utamból! Minden ÉN-tevékenység nagyszerű lehetőséggé vált arra, hogy meggyógyítson egy-egy régi keletű problémát az életemben. Vegyük például az egykerekűzést. Akkor tanultam először monociklin ülni, amikor középiskolás koromban részt vettem egy cirkuszművészeti programban. Az egykerekűzés nagyon hasonlít a kerékpározásra abban, hogy évek múlhatnak el biciklizés nélkül, mégis egyszerűen csak fel kell szállnod rá, és az izmok azonnal felidézik ezzel kapcsolatos emlékeiket. Amikor az ÉN-gyakorlás során egykerekűzni kezdtem tizenhét évvel azután, hogy utoljára ültem rajta, szó szerint azon mentem el az üzletből. Függetlenül azonban a középiskolai edzésemtől és az izommemóriámtól, ez az ÉN-tevékenység még mindig a teljes figyelmemet igényelte. Ahhoz, hogy ne essek le a dülöngélő monocikliről, teljes erőmmel az egyensúlyra kellett összpontosítanom. A fejemben ezt mondogattam: „Nyugodt és kiegyensúlyozott vagyok.” Minél többször ismételtem el ezeket a szavakat, annál jobban hittem bennük, és annál inkább éreztem, hogy igazak.

Ahogy folytattam a napi egykerekű-gyakorlatomat, miközben a figyelmemet a nyugalom és kiegyensúlyozottság gondolatára összpontosítottam, kezdtem észrevenni, hogy egyre kiegyensúlyozottabbnak érzem magam az életem egyéb területein is. Amikor a munka már szinte tűrhetetlenül hektikussá vált, és nem tudtam időt szakítani magamra, csak elképzeltem, hogy az egykerekűn ülök, és magamban ismételgettem a monocikli-mantrámat: „Nyugodt és kiegyensúlyozott vagyok.” Ez a mantra mentett meg – a mozgással kombinálva – sok felesleges kiborulástól. Azáltal, hogy több ÉN-t vittem az életembe, felfedeztem, hogy szabadíthatom fel magam a gyötrő negatív gondolatoktól!

Alapvetően annyit tettem, hogy új gondolatmintákat gyakoroltam ugyanúgy, ahogy akármilyen új képességet gyakorolnék be. Pozitív mantráim olyanok voltak, mint valami mentális felülések. És mivel a mantrákhoz fizikai mozgást kapcsoltam, mind fizikailag, mind mentálisan meg tudtam ragadni az érzést. Akkor fordulhattam ehhez, amikor csak kellett, és elérhettem a testemben az érzést, valamint a szívemben a szavakat. Az egyik erősítette a másikat. Idővel kezdtem meglátni az ennek köszönhető pozitív változásokat az életemben, és az volt a legjobb, hogy sikerült nagyon jól éreznem magam, miközben beindítottam a változásokat.

A testgyakorlás, a pozitív megerősítések, a kreatív vizualizáció és a meditáció eredményeképp kezdtem átélni az inspiráció pillanatait. Ihletet éreztem az írásra, új üzleti ötleteket dolgoztam ki és új mozgásformákat tanultam. Ekkor jöttem rá, hogy az ÉN-gyakorlás mennyivel többet jelent annál, mint a boldogság megtalálása a tapasztaláson keresztül – jó módszer volt az elmetakarításhoz és arra, hogy megnyissam az utat belső vezetőm iránymutatása felé. A belső vezetés volt az én ÉN-em! És nagyon bírtam! Ebből alakult ki mentális és fizikai megújulásom napi ÉN-gyakorlata.

Ennek a napi edzésnek köszönhetően most már nagyon különbözött az életem attól, amilyen akkor, azon a 2005-ös októberi napon volt. Az ÉN-emmel szembeni személyes elkötelezettségem vezetett oda, ahol ma tartok. Visszavezetett az örömhöz azáltal, hogy elköteleztem magam a fizikai aktivitás, a pozitív megerősítések, a kreatív vizualizáció és a meditáció mellett. Az ÉN-gyakorlás szele dagasztotta új angyalszárnyaimat, és továbbra is ez vezérel engem. Ma könyveket írok, előadásokat és életvezetési tanácsadást tartok. Félig tele pohár mentalitással élek. Moniciklizem, vállalkozom, tanítok, szerelmes vagyok az életbe, és felszólalok a generációm nevében. Átadtam az akaratomat az ÉN-gyakorlás folyamatának, és újraírtam az életem forgatókönyvét.

Az a küldetésem ebben az életemben, hogy megmutassam a generációm tagjainak, hogy ne kívül, hanem belül, magukban keressék a boldogságot. Abban szeretnék segíteni neked, hogy félreállj a saját utadból. Hogy hogyan teszem ezt? Az Univerzum csatornájaként fontos információt töltök le és fordítok le neked. Élő mikrofonként közvetítem a nagyszerű és erőteljes üzenetet. Gyerünk, X és Y generáció, itt az ideje, hogy több ÉN-t vigyünk az életünkbe!

Számíts a csodákra!

Gabrielle

BEVEZETÉS

Most, hogy elhatároztad, feltárod a folyamatot, melynek során több ÉN-t vihetsz az életedbe, valószínűleg azon töprengsz, hogy mi a terv. Nos, a jó hírem az, hogy a megfelelő helyre jöttél! Ennek a könyvnek az a célja, hogy segítsen fénybe borítanod életed sötétebb területeit, és elindítanod a pozitív változást. A munkám révén, melynek során több száz embernek tartok életvezetési tanácsadást egyénileg és csoportosan, elsajátítottam a módszereim működtetéséhez szükséges trükköket. Azon a folyamaton vezetlek majd végig, amelyet több hónapos ÉN-lány képzésem során tökéletesítettem kemény munkával – azon a folyamaton, amelyet végül ÉN-egyenletnek kereszteltem el. Már most, a legelején belepillanthatsz a lényegbe. Íme:

Újragondolás + mozgás + befogadás x 30 nap = változás

Az ÉN-egyenlet harmincnapos kaland, melynek során fizikai mozgásformákat, átgondolt pozitív megerősítéseket és kreatív vizualizációkat ismételgetsz. Az ÉN-egyenlet ledózerolja a negatív gondolatmintákat, és pozitív változásokat hoz létre, hogy előrehaladhass és elképesztő életet élhess. Az ÉN-egyenlet szépsége az, hogy az élet végtelen számú területén bevetheted a pozitív változás elérése érdekében. A könyv tizenkét fejezete a generációnkat érintő konkrét kérdésekkel foglalkozik, többek között a megrekedtségérzéssel, a nehéz kapcsolatokkal, a bukás és a siker félelmeivel, valamint a függőség problémájával. De nézzünk meg egy még nyilvánvalóbb példát: tegyük fel, hogy utálod a munkád, de nincs elég önbizalmad ahhoz, hogy másik állást keress, vagy lehet, hogy egy olyan kapcsolatban élsz, ami nem működik, de félsz attól, hogy egyedül maradsz, ha megkockáztatod, hogy elhagyd a járt utat a járatlanért. Bármelyik megpróbáltatást jelentő helyzetre alkalmazhatod az ÉN-egyenletet, és az eredmény az lesz, hogy minden olyan negatív akadályt eltakarítasz az elmédből, ami meggátolt abban, hogy megtaláld az álomállásod, vagy orvosold a párkapcsolati problémáidat.

Az ÉN-egyenlet lépései felcserélhetők. Az egyenletet a következő sorrendben vázolom a könyvben, de ez időről időre, egy-egy fejezet konkrét leckéjéhez átszabható. A teljes átalakulás a harmincnapos ismétlés függvénye. Idegtani tanulmányokból kiderül, hogy az új viselkedésminták harmincnapos ismétlésével az idegpályákat átalakítva programozhatjuk át az agyunkat. Ez az átalakulás okozza a minták és a viselkedés – és ily módon az életed – megváltozását. Ha az életed különböző területein alkalmazod az ÉN-egyenletet, azzal minden fehér zajt kitakaríthatsz a csatornáidból, hogy ezáltal befogd a belső vezetőd iránymutatását.

AZ ÉN-EGYENLET HASZNÁLATI UTASÍTÁSAI LÉPÉSRŐL LÉPÉSRE

ELSŐ LÉPÉS: Újragondolás

Az újragondolás folyamatának az a lényege, hogy átírd a történetedet. Az életed meg nem gyógyított területei biztosítanak játékteret az ego ocsmány gondolatainak (az ego a félelem rusnya hangja). Ahhoz, hogy megváltoztasd a negatív gondolatmintáidat, aktívan kell szeretetteljes gondolatokat a negatív gondolataid helyébe léptetni. Ezeket a szeretetteljes gondolatokat „megerősítéseknek” nevezik. Az újragondolás folyamata lehetővé teszi számodra, hogy minden negatív gondolatot pozitívvá változtass, és ezáltal – milliárdnyi segítő eszköz alkalmazásával – változtass a gondolkodásodon. A gondolkodásod megváltoztatását célzó minden tudatos döntés egy-egy lépéssel közelebb visz az agyad megújításához és az életed megváltoztatásához. Ez a lépés önmagában máris nagy változásokhoz segít hozzá az életben.

MÁSODIK LÉPÉS: Újragondolás + mozgás

Az ÉN-egyenlet második lépésében bevezetjük a mozgást. Azáltal, hogy a megerősítésekre testmozgást rétegezel, átállítod azt, ahogyan a tested az elmédre reagál. Az ego régi negatív történetei mélyebben vannak, mint a gondolataid; belakják az elmédet és a testedet. Ezért a különböző életterületekhez konkrétan meghatározott mozgásformákat párosítottam az egyes fejezetekben, hogy mind az elmédben, mind testi szinten meg tudd változtatni az adott negatív gondolatmintákat. Ha például egy régi, félelemben gyökerező meggyőződésedet kell elengedned, a tánc segítségével mozgathatod azt át magadon Ha pedig mondjuk kiegyensúlyozatlan az életed, a trambulinon való ugrálást javasolom. Sok egyéb mozgásforma létezik azonban, amely a különböző problémákra alkalmazható, így az ÉN-egyenlet nem korlátozódik az én javaslataimra. Ha van olyan fizikai aktivitás, ami érdekel, és amit kifejezetten szeretsz, akkor mindenképpen azzal végezd az ÉN-gyakorlást! A lényeg az, hogy olyan mozgásformákat találj, amelyek segítenek az elengedésben, és erőt adnak a változtatáshoz.

Az egyenlethez az kell, hogy legalább húsz percig végezd az újragondolás-mozgás „mixet”. Ezáltal juthatsz el az ÉN-zónába. Itt együtt áramlik az elméd és a tested energiája. Csodálatos, endorfinnal telített érzés ez, amely nagyon hasonló ahhoz, mint amit egy kiadós futás után tapasztalsz. Az ÉN-zónában szabad az elméd és ellazul a tested, ami képessé tesz az intuícióid befogadására. Ilyenkor hallod meg a belső vezetődet, és figyelsz a saját igaz hangodra.

HARMADIK LÉPÉS: Befogadás (Meditálás/ÉN-írás)

Az ÉN-zónában tartózkodva vezetlek majd el az egyenlet záró lépéséhez: a befogadáshoz. Ebben a lépésben a meditációt és a tudatfolyam-írást (ÉN-írást) vegyítjük. Ezek a tevékenységek mind lehetőséget nyújtanak annak elérésére, hogy az ÉN-zónában a lehető legtisztábban „foghasd az adást”. Amikor tiszta az elméd, és őszinte gondolatokat fogadhatsz, állj elő inspiráló ötletekkel, és becsüld meg az intuíciódat.

A meditáció indít el a befogadás útján. Ha a meditációra gondolva egy nagy hasú Buddhát látsz magad előtt egy párnán ülve, búcsúzz el ettől a képtől, és fogadj szeretettel tőlem egy újat. Az ÉN-lány világában nem létezik a meditálásnál szuperebb dolog. Úgyhogy engedd el a meditációval kapcsolatos eddigi előítéleteidet, várd az instrukcióimat, és kövess – hamarosan valami teljesen új élményben lesz részed. És akkor se aggódj, ha esetleg még szűz vagy a meditálás területén! Nagyon könnyű lesz. Csak annyit kell tenned, hogy letöltöd az irányított meditációimat az addmoreing.com weboldalról, és hagyod, hogy vezesselek. (Ha nincs iPodod, egyszerűen csak kapcsolj be valami lágy zenét, amit szeretsz – ha lehetséges, instrumentális legyen –, ez szóljon a háttérben.) Utazásra indulunk a tudatalatti elméden át, és a meditációs lépés fogja lehetővé tenni, hogy elengedd a bal agyféltekéd gyakorlatias gondolkodását, és üdvözölhesd a jobb agyféltekéd intuícióját és kreativitását.

Hogy mi értelme van ennek a váltásnak? Az intuitív jobb agyfélteke az az oldalad, ahol a hang, már ha engedjük felszólalni, ilyeneket mond: „Nem szereted a munkádat, itt az ideje, hogy most már a szívedet kövesd”, vagy „Kész vagy rá, hogy elengedd azt a régi X, Y vagy Z mintát”. A meditáció nagyon jó módszer arra, hogy megengedd a jobb agyféltekének, hogy szóljon, és meg is halld. Az első, második és harmadik lépésben a fizikai és mentális munkának köszönhetően már elcsendesítettük az útban lévő gondolatokat, úgyhogy meghallhatod a belső vezetődet. A harmadik lépés meditációja azért kulcsfontosságú, mert lehetőséget kínál arra, hogy eléggé lelassulj a belső iránymutatás befogadásához.

Közvetlenül a meditáció után rögtön egy tudatfolyam-írásgyakorlat következik, amelyet „ÉN-írásnak” neveztem el. Minden egyes ÉN-írásos gyakorlat lehetőséget biztosít, hogy papírra vesd a tudatalattid gondolataidat. Hogy segítsek tollat ragadni és elkezdeni az írást, témát is adok, és a feladat egyszerű: Elmélkedj az adott témán, miközben szabadon írsz. Hagyd, hogy a tollad száguldjon a papíron, hadd engedje ki magából az elméd a gondolatait. Az ÉN-írás azért nagyon fontos, mert erősíti a befogadást. Meg fogsz lepődni, hogy mi minden jön ki a tolladból és kerül a papírra!

ISMÉTLÉS

Az egyenlet nagyon fontos eleme az ismétlés. Az ÉN-egyenlet harmincnapos gyakorlása teszi lehetővé számodra, hogy valóban megtapasztald az eredményeket.

Az ÉN-egyenlet elkötelezett, mindennapos ismétlésének köszönhetően csakugyan elképesztően csodálatos életet élek! Az ÉN-egyenlet működését az bizonyítja, ha kipróbálod. Nálam annyira működött, hogy olyan életet adott nekem, amiről nem is álmodtam, hogy lehetséges – és ugyanezt teszi majd veled is, függetlenül attól, hogy milyen kihívások érnek jelenleg.

ALKALMAZÁS

Biztos vagyok benne, hogy szinte mindenki talál majd egy-egy olyan elemet az egyes egyenletekben, amelyikkel rezonálni tud. Ezért azt javaslom, hogy a fejezetekben szereplő összes ÉN-egyenlet-verziót a maga teljességében végezd el. Emellett, függetlenül attól, hogy hol tartasz éppen az életedben, komolyan javasolom, hogy minden egyes egyenletet abban a sorrendben próbálj ki, ahogy az adott fejezet felvázolja. Azért mondom ezt, mert az egyes fejezetek egy-egy adott életterületen koncentrálnak arra, hogy több ÉN-t vigyél az életedbe. A fejezetekben megadott sorrend véleményem szerint a legjobb út, mert mindegyik egy-egy különleges mérföldkőre koncentrál az úton, melynek segítségével könnyebb elérned a soron következő mérföldkövet.

Amint az életed különböző területein alkalmazod az ÉN-egyenletet, lecsillapodnak a félelemben gyökerező gondolatminták és a korlátozó meggyőződések. Ha úgy érzed, hogy elakadtál, vagy hogy képtelen vagy irányítani az életedet, a könyv segítségével kimászhatsz a kátyúból, megtanulhatsz elengedni, és hagyni, hogy történjen az élet. Végtelen azon esetek száma, ahol az ÉN-ed segítségével eltávolíthatod az elméd akadályait, és jobbá teheted az életedet. Ha az akadályoz, hogy nincs elég önbizalmad, vigyél bele ÉN-t, és magabiztos leszel; ha az akadályoz, hogy neheztelsz az anyádra, vigyél bele ÉN-t, és kitalálod, hogyan tudsz megbocsátani; ha az akadályoz, hogy hiányzik az egyensúly az életedben, vigyél bele ÉN-t, és megkapod a kívánt egyensúlyt. Az ÉN-gyakorlás azonban nem csak problémamegoldásra alkalmas; arra is jó, hogy megbizonyosodj róla, a lehető legteljesebben megéled az életed. Függetlenül attól, hogy hol tartasz éppen, fejlődni, javítani mindig lehet.

Azért írhatom meg ezt a könyvet, és tehetek tanúbizonyságot az ÉN-egyenlet mellett, mert ezt élem. Hogy merném azt mondani neked, hogy légy boldog, ha nekem nem tetszene igazán a saját életem?! Íme, az ajánlatom. Ma olyan életet élek, amelyről sohasem hittem, hogy lehetséges. Azt mondanám, hogy az idő kilencvenöt százalékában az elmém nyugodt, boldog vagyok, és jól érzem magam a bőrömben. Teljes mértékben bízom magamban, és a jövővel kapcsolatban csak izgatottságot érzek. Ha régen valami nem úgy alakult, ahogy reméltem, kiborultam. Ha ma nem a várakozásaim szerint történik valami, tudom, hogy még valami annál is jobb dolog vár rám a horizonton, vagy valamit meg kell tanulnom. Az idő maradék öt százalékában az egómmal való rövid találkozásaimon dolgozom. Az ÉN-gyakorlatomnak köszönhetően azonban most már tudom, hogyan tarthatom szemmel az egómat. Akármikor bele akar kezdeni egy ocsmány, szakállas történetbe, ennyit mondok neki: „Kösz, hogy elmeséled”, majd kupán sózom egy kis ÉN-gyakorlással. Valójában hálás vagyok ezekért a rövid találkozásokért az egómmal, mert fenntartják az ÉN-folyamat iránti elkötelezettségem. Nagyon is tisztában vagyok vele, hogy az életem ma azért ilyen szuper, mert ÉN-gyakorlással megtisztítottam az agyamat a régi észleléseimtől, és átprogramoztam.

Mivel tanúsíthatom az egyenlet erejét, úgy döntöttem, hogy sok személyes történetet is megosztok veled a könyvemben. Ezek mellett elszórva számos olyan nő történetével is találkozni fogsz, akiknek tréninget tartottam. Minden kis történet azt mutatja, hogy az ÉN-egyenlet pozitív változást hozhat olyan általános kérdésekben, amelyekkel a generációnk ma szembekerül. Biztos vagyok benne, hogy sok történet inspirációt nyújt majd neked, és remélem, hogy hathatós példával ecsetelik majd az előnyeit annak, ha több ÉN-t viszel az életedbe.

Nem egy éjszaka alatt alakult ki bennem a vágy, hogy angyalszárnyakat viselve, gördeszkán járjam az életutamat. A boldogság melletti elkötelezettség – és sok-sok munka – kellett hozzá. De ez ne ijesszen meg! Ebben az életben csak az érdemes arra, hogy megszerezzük, amiért erőfeszítést kell tennünk.

AZ ÚT – VIGYÉL TÖBB ÉN-T AZ ÉLETEDBE

Most pedig, hogy nagyjából végigmentünk az egyenleten, elmondom, mi vár rád, ha továbblapozol, és elindulsz a könyvben leírt úton. Minden fejezet más-más kérdéssel foglalkozik, és lépésről lépésre vezet, hogy hogyan alkalmazd az ÉN-egyenletet ahhoz, hogy azon az adott területen változást érj el. Minden egyenleten alakítottam egy kicsit, hogy a lehető legjobban illeszkedjen a fejezetben éppen tárgyalt életterülethez. Ez az egyenlet szépsége; rugalmasra terveztem, hogy a lehető legjobban be tudja fogni azt az életterületet, ahol éppen alkalmazod. Amint megtanulod, hogyan bánj vele, bármikor, bármilyen kérdésnél bevetheted. Az adott ÉN-egyenlet minden egyes fejezetben egy mérföldkövet jelenít meg. Ezek a mérföldkövek teszik lehetővé számodra, hogy jobban eligazodj a végső célod – hogy több ÉN-t vigyél az életedbe! – felé vezető ösvényen. Minden egyes fejezet az előzőre épül, így segít megteremteni a derű biztos alapjait. A könyv első felében, az elsőtől a hatodik fejezetig az elmúlt évek során felszedett rejtett érzések és negatív szokások vizsgálatán segítelek végig. A hetediktől a tizenkettedik fejezetig tartó részben pedig segítek megnyílnod arra az új tudásra, hogy hogyan nyerhetsz többet az élettől. Megismered a saját személyes energiád végtelen lehetőségeit, és a gondolataid és érzéseid erejét. Amint végighaladsz ezek mellett a fontos mérföldkövek mellett, megtanítalak, hogyan használd ezt az energiát manifesztálásra, és arra, hogy társteremtő légy az Univerzummal. Tekints minden egyes ÉN-egyenletre olyan szórakoztató kalandként, mely egyre közelebb visz egy szuper, boldogsággal teli élethez.

CSODÁLATOS INSPIRÁCIÓ

Mielőtt nekivágnánk az útnak, melynek során az ÉN-egyenlet segítségével több ÉN-t viszünk az életedbe, először hadd beszéljek az ÉN-folyamat egyik legnagyobb ihlető forrásáról, A csodák tanítása című könyvről. A Tanítás önismereti metafizika útmutató, melyet mindig az olvasó számára éppen ideális mértékben lehet befogadni. E szerint „A képzetlen elme semmit nem érhet el”. A Tanítás fő célja, hogy rávezesse a tanítványt az egóról való lemondásra (a Tanítás perspektívájából nézve az ego „szó szerint félelmetes gondolat”) és arra, hogy minden gondolatának elkötelezetten a szeretet legyen a mércéje. A csodák tanításának tanulmányozása azt eredményezte, hogy teljes mértékben megtisztítottam az elmémet, és szuper jó életem lett. Amint átprogramoztam a félelemben gyökerező gondolatmintáimat, minden változni kezdett. A legjelentősebb ezek közül az volt, hogy az észlelésem átállt félelemről szeretetre. Emellett most minden csapásra tanulási lehetőségként, nem pedig tragédiaként tekintek. Röviden összefoglalva a Tanítás javaslatait betartva eljutottam oda, hogy megbocsátottam a múltamat, elengedtem a jövőmet, és szeretettel és hittel vagyok ott a jelenben.

Évről évre újraolvasom a Tanítás szövegét, és ahogy fejlődöm, a nyelvezetem is velem fejlődik. Az egyik célom éppen az volt az ÉN-egyenlet létrehozásával, hogy modernebb formába öntsem a Tanítás filozófiáját. Ha tetszik, dolgozz vele – ha nem, vedd ki, amire szükséged van, és hagyd ott a többit. Ez a te utad. Fogd azokat az eszközöket, amelyekkel rezonálsz, és bátran vedd őket birtokba.

NYELVEZET

Végezetül még egy eszközt szeretnék a kezedbe adni, amely segíthet a könyv társaságában bejárt utad során: egy rövid listát a legfontosabb kifejezésekről, amelyekkel találkozni fogsz. Mivel ezek a szavak talán újak számodra, azokról, amelyeket a leggyakrabban használok, itt találsz egy-egy egyszerű definíciót és arra vonatkozó magyarázatot, hogy hogyan kapcsolódik az ÉN-gyakorláshoz.

ÉN: a „belső vezetőt” jelenti. Az ÉN az a belső hang, amely intuitív és szeretetteljes gondolatokat kiabál kifelé, és melegebb éghajlatra küldi a félelmet. Észre fogod venni, hogy a könyvben felváltva használom az ÉN és a „belső vezető” kifejezéseket. Példa az ÉN használatára: „Ma úgy döntök, hogy több ÉN-t viszek az életembe.” És még egy kis adalék az ÉN-hez: a bennem élő „New Age” hippi az ÉN-t az olyasmikkel hozza összefüggésbe, mint belső fény, belső hang, Magasabb Én, forrás, és bizonyos esetekben Isten. (Nagyon jól tudom, hogy van, akit az Isten kifejezés megijeszt. De most inkább bízd rám magad.) Számtalan egyedi módon utalhatsz a belső vezetődre. A művész útja című könyvében Julia Cameron az alábbi szép szavakkal utal Istenre: „jó irányú, rendezett áramlás”.{1} Sera Beka, azaz a „spirituális tehenészlány”, a The Red Book szerzője így utal az ÉN-re: „Ahogy az istenit megtapasztalod – lehet ez energia, természet, élet, szeretet, te, Isten/nő, buddhatermészet, akármi.” Az én drága barátnőm, az író és előadó Kris Carr, „Istenként, Jézusként, Buddhaként, Elvisként stb.” utal az ÉN-re. ÉN-gondolataid így szólnak: „Szundíts egyet!”, „Ne hívd fel most, ez őrültség, hajnali két óra van!”, „Állj le az evéssel!”, „Tedd le azt a poharat, és menj haza!”, „Gyere le a Facebookról – ennél sokkal jobban szereted magad.”

Ego: Ahogy említettem, A csodák tanítása az egóra mint „szó szerint félelmetes gondolatra” utal. Ezek a gondolatok ilyeneket mondanak neked: „Nem vagy elég jó”, „Az élet nehéz”, „Gazdasági válság van, nem kaphatsz állást”, „Túl kövér vagy”, „Rossz vagy a párkapcsolatokban, örökké egyedül leszel”. Az ego a múlt fájdalmában lakozik, újrateremti azt a jelenben, majd kivetíti a jövőbe. Olyan, mint egy kellemetlen barát hangja, akire túl régóta hallgatsz. Az ÉN-ed iránti elkötelezettségeddel lehalkíthatod az egód hangját.

A vonzás törvénye: Megtörtént már, hogy amikor egy barátodra gondoltál, másodperceken belül megszólalt a telefon, és ő volt az? Vagy volt már olyan, hogy amikor nagyon szerettél volna megtudni valamit, még aznap „véletlenül” kinyitottál egy könyvet, ahol megtaláltad a szükséges információt? Ezek a saját vonzóerőd mindennapi példái, melyek a vonzás törvényéből erednek. A végletekig leegyszerűsítve: a hasonló a hasonlót vonzza. Ha folyton arra gondolsz, hogy el fogod veszíteni az állásodat, úgy is lesz. Ugyanez igaz a pozitív gondolatokra. Az ÉN-folyamat azáltal tisztítja meg a vonzóerődet, hogy visszavezeti a gondolataidat a pozitív irányba.

Univerzális energia: Az Univerzum energiája mindanynyiunkban megvan. A negatív gondolatok, érzések és meggyőződések megakadályozhatják, hogy megkapd az ajándékait. Ha szuper, áramló életre vágysz, és tényleg hajlandó vagy elfogadni egy új elképzelést, megtanítom neked, hogyan férhetsz hozzá ehhez az energiához saját magadban. Ha elég ÉN-edzést végzel ahhoz, hogy megkapd ezt az energiát, akármikor folyamodsz is hozzá, a szeretet áramlását fogod érezni a testedben és az elmédben.

Manifesztálás (vagy megtestesülés): A belső szándék külső eredménye. Az a folyamat, melynek során fizikai formába öntöd a vágyaidat azáltal, hogy erőteljesen fókuszált gondolatokkal és pontos jövőképpel aktiválod az energiádat.

Most, hogy a szükséges kifejezéseket megismertettem veled, készen állunk az útra. Húzz edzőcipőt, vedd magadhoz a jegyzetfüzetedet, egy tollat és az iPododat, és készülj fel az első ÉN-kalandra!

E tanítás célja nem az, hogy megtanítson a szeretet értelmére, mert ez túlmutat mindazon, amit tanítani lehet. Ám célul tűzte ki, hogy eltávolítsa mindazt, ami megakadályozza, hogy tudatára ébredj a szeretet jelenlétének, amely a te természetes örökséged.{2}

A csodák tanítása, Bevezetés

Kilencéves korában Alison egy délután arra jött haza az iskolából, hogy az apja elment, és a családi ingóságok legnagyobb részét is magával vitte. Az anyja teljesen kiborult, és a rákövetkező két hónapot a szobájában töltötte, zokogva. Alisont olyannyira lesújtotta mindez, hogy magába temette az érzéseit, mert csak ily módon tudta elkerülni a történtek valóságát. Annak ellenére azonban, hogy megpróbálta kizárni a szülei válása okozta traumát, a történtek azonnali hatással voltak rá: bár addig mindig nagyon magabiztos és társaságkedvelő volt, egyre visszahúzódóbbá vált, és már nem bízott annyira magában.

És most tekerjünk előre tizenöt évet. Amikor Alison felkeresett, hogy tanácsot kérjen, beavatott a szülei válásával kapcsolatos dolgokba. Meglepett, hogy milyen hidegvérrel beszélt erről. Az általa elmondott fájdalmas részletek ellenére úgy tűnt, mint akit gyakorlatilag meg sem érint a dolog. Mintha egy filmélményét mesélte volna el nekem. Elmondta, hogy milyen életet él éppen. Nemigen hitte el, hogy az élete minden területén elég jó, különös tekintettel a párkapcsolatokra. – A férfiak szemetek, és soha semmi nem jön össze – panaszolta. Leginkább senkiben sem bízott, és nem engedte közel magához az embereket. Annak ellenére, hogy milyen keményen beszélt, megláttam azt az ártatlan, kilencéves kislányt, aki azért könyörög, hogy enyhítsem mélyen eltemetett fájdalmát.

Megkérdeztem, hogy foglalkozott-e valaha a szülei válásával kapcsolatos érzéseivel, amire azt válaszolta, hogy persze, és hogy már évek óta túl van rajta. (És itt a „túlon” van a hangsúly!) A vele töltött idő alatt azt szűrtem le, hogy túlette, túlgondolkodta és túlvásárolta magát rajta az évek alatt. Sajnálatos módon azzal, hogy eltemette a szülei válásával kapcsolatos érzéseit, Alison soha nem adott magának lehetőséget arra, hogy kigyógyuljon belőlük.

Hozzá hasonlóan mindnyájan éltünk már át olyan dolgokat, amelyekkel kapcsolatban eltemettük a sérelmeinket és a fájdalmunkat ahelyett, hogy szemtől szembe foglalkoztunk volna velük. Lehet, hogy a fájdalom forrása nem olyan egyértelmű, mint Alisonnál. Az is lehet, hogy soha nem is fogtad fel a létezését. De hidd el nekem, hogy ott van – bár már nem sokáig! Ennek a fejezetnek az a célja, hogy segítsen feltárnod a be nem gyógyult sebeket, hogy szembenézhess azokkal a negatív érzésekkel, amelyeket évek óta elnyomsz. Lehet, hogy mindez új neked. A mi kultúránkban sajnos nem tanítják meg, hogyan lehet kényelmesen szembenézni az érzéseinkkel. Minket arra neveltek, hogy bal agyféltekés logikánkkal gondolkodjunk, és ne is foglalkozzunk jobb agyféltekénk azon képességével, amellyel az érzelmeink mélyére hatolhatunk. Ezért sokan úgy élik le az életüket, hogy tagadják vagy figyelmen kívül hagyják a be nem gyógyult fájdalmukat ahelyett, hogy szembenéznének vele, és ezáltal lehetőséget adnának maguknak a továbblépésre.

De először is tisztázzuk, hogy mi a baj azzal, ha eltemetjük a rossz érzéseket ahelyett, hogy foglalkoznánk velük. Vagyis miért olyan rossz az, ha a problémás érzéseket elzárjuk valahol? Hát nem jobb, mintha a fejedben cikáznának, és mindent tönkretennének? Ezzel a gondolkodással az a baj, hogy éppen az érzések elfojtása okozza a pusztító rombolást! Ez azért van, mert ha nem nézel szembe a negatív vagy fájdalmas érzésekkel, megragadsz az ego túl kell lenni rajta fázisán, és ezzel tovább halogatod az igazi gyógyulást. Emlékszel az egóra? Az a sunyi kis rohadék az, aki a múlt fájdalmában lakozik, és újrateremti azt a jelenben, majd kivetíti a jövőbe. És ami a legrosszabb, te még csak nem is tudatosítod magadban, hogy mi történik! Mert amennyire te tudod, a fájdalmas érzések nincsenek az utadban, mélyen el vannak temetve, ahol nem okozhatnak neked semmi bajt. Mindeközben azonban az egód – az engedélyed vagy a tudtod nélkül – felfedezte azokat a rejtett érzéseket, és kigyűjtötte belőlük az összes negatív energiát, hogy ezt használja muníciónak a bajkeverésben. Nagyon valószínű, hogy az egód máris kifőzött egy jó nagy kondér „korlátozó meggyőződést”, és ezzel táplál nap mint nap: „Nem vagyok vonzó, és nem szeretnek”, „Egyszerűen nem vagyok elég okos ehhez az álláshoz”, „Szörnyen rosszul bánok a pénzzel, soha nem fogok előbbre jutni”, „Nem vagyok vonzó másoknak”, „Gondjaim vannak az evéssel”, „Lusta vagyok”. A szakmámban sokszor megfigyeltem, amint a megtagadott érzések korlátozó meggyőződésekké válnak, hogy aztán teljesen lebénítsák az embert, és ne legyen képes meghozni a szükséges változásokat az életében, vagy, ami még rosszabb, önpusztító viselkedésmintákra szoktassák. Az ego azonban nem mindig ennyire nyilvánvaló; előfordul, hogy gyakorlatilag lehetetlen megmondani, bújnak-e meg elfojtott, fájdalmas érzések életed egy adott problémája mögött. Ezt gyakran csak úgy lehet kideríteni, ha túllépsz a korlátozó meggyőződéseken, és utána megvárod, hogy milyen pozitív eredményeket hoz mindez.

De hogyan tárhatod fel a rég eltemetett rossz érzéseket, különösen, ha nem is tudsz róluk? A válasz: ÉN! Felettes én! Belső vezető! Itt az ideje, hogy felkurblizd az ÉN-egyenletet, vagy – hogy ennél a fejezetnél maradjunk – az érzésegyenletet. Elmondom, hogyan történik mindez: Az érzésegyenlet attól egyedi, hogy van benne egy plusz lépés: az érzés. Az érzés segít azonosítanod magadban minden olyan régi sebet, amelyet esetleg kerülsz. És akkor megtanulsz érezni. Amint megengeded magadnak, hogy érezz, átadhatod magad a gyógyulási folyamatnak. Az érzésegyenlet segítségével bátran öntesz majd fertőtlenítőt a múlt sebeire. A jó hír az, hogy a sebfertőtlenítő csak egy percig csíp, és utána rögtön gyógyítani kezdi a sebet! Úgy gondolj arra a kis csípésre, mint az érzés fontos állomására. A legnehezebb a seb helyes tisztítása. Amint beindítottad a gyógyulási folyamatot, a tátongó seb hamarosan varasodni kezd, és pár héten belül már csak a rózsás, új bőr látszik majd. Egy hónap sem telik el, és már csak egy szép heg marad, mely finoman emlékeztet egy régi leckére.

Mielőtt azonban belefogsz az érzésegyenlettel való munkába, nyilván tudni szeretnéd, hogy pontosan mire számíthatsz, mi az, ami „változni” fog, és milyen ösztönzést várhatsz, ha egyáltalán várhatsz ilyesmit. A múltból eredő be nem gyógyult érzések elzárnak az autentikus boldogságtól. Ráadásul az újonnan feltörő fájdalmas érzésekkel párhuzamosan az agyad folytatja régi jó elfojtó szokását. Ekkor ördögi kör alakul ki: mivel soha nem engedted meg magadnak, hogy konkrétan foglalkozz ezekkel a fájó érzésekkel, az ehhez szükséges képességet sem fejlesztetted ki magadban. Ahogy éled az életed, mindig eltemeted a negatív érzéseket. Ezért úgy telik el az egész, hogy túlbeszéled, túlgondolod és túlcsinálod a fájdalmat. Mindeközben pedig, mélyen a felszín alatt hömpölyögve, egy negatív hang folyamatosan azzal gyötör a fejedben, hogy „nem vagyok elég jó”. Ez a folyamatosan nyaggató hang nemsokára sikeresen el is ülteti benned ezt a gondolatot, amely aztán akként a konkrét meggyőződésként ver gyökeret, hogy nem vagy elég jó.

De van egy jó hírem. Ha bevezeted az érzésegyenletet az életednek erre a területére, az olyan gondolatváltoztató mintákat eredményez majd, amelyek minden ilyen negatív érzést semlegesítenek. Végül pedig az önszeretet és a békesség érzése veszi majd át a helyüket. A legszuperebb változásokra pedig talán nem is számítasz! Ne feledd, hogy nem csak a negatív érzésektől szabadulsz meg; egyúttal azokat a korlátozó meggyőződéseket is lerázod magadról, amelyeket a rossz érzések által táplált negatív energia hozott létre.

És hogy milyen ösztönzésre számíthatsz? A feldolgozatlan, fájdalmas érzések rengeteg helyet foglalnak el a pszichédben; amint kisöpröd ezeket, végre lesz hely az ösztönzések és az ihlet befogadására. Egy páciensemnek, Mollynak az első szerelme törte össze a szívét, amikor kiderült a lány számára, hogy a fiú az együttlétük teljes hét éve alatt hűtlen volt hozzá. A szakítás után Molly belevágott az „önfejlesztésbe”. Dolgozott az alakján, szerzett pár jó fej, új barátot, New Yorkba költözött a városból, ahol a főiskolai évei óta lakott, és ott megcsípett egy hihetetlenül klassz állást. Amit azonban nem tett meg: nem foglalkozott a szakítás miatti fájdalmával, és azzal, hogy úgy érezte, elárulták. Sokatmondó az a tény is, hogy nem sok szerencséje volt a nagyvárosi férfiakkal.

Aztán egy szép napon hívogatni kezdte a volt szerelme. A sértettség és az árulás feletti minden érzése, melyet évekkel azelőtt eltemetett, hirtelen elárasztotta őt. Pár napig elég lehangolt volt. Ez idő alatt a legjobb barátnőivel lógott, kibeszélte az érzéseit, és még jól ki is sírta magát. Végül megmondta a fiúnak, hogy ő már kész továbblépni, és nem akarja, hogy még egyszer felhívja őt. Ezt követően megújult önbizalommal élte az életét. Nemsokára találkozott egy csodálatos férfival, és fülig beleszeretett.

Mostanában azzal foglalkozom, hogy szépséges új létmódokká alakítom a múltam sebeit. Több mint egy hónapig vacakoltam azzal az érzéssel, hogy nem vagyok elég okos ennek a könyvnek a megírásához. Volt egy szép, régi, korlátozó meggyőződésem arról, hogy nem vagyok okos. Hatodikos koromból származott, amikor egy fiú, aki tetszett nekem, lehülyézett. Én attól a pillanattól kezdve konkrétan azt hittem, hogy hülye vagyok! Sokféle trükköt bevetettem ez ellen a korlátozó meggyőződés ellen, de az érzésnek mindig sikerült visszalopakodnia. Keményen a földbe döngölt akkor is, amikor belevágtam ennek a könyvnek a megírásába. Ahhoz, hogy elkezdhessem az írást, össze kellett melegednem az érzéssel, hogy aztán elengedhessem. Minden alkalommal, amikor belopakodott a szavak – „nem vagyok elég okos ahhoz, hogy író legyek” – mögötti érzés, azzal olvasztottam meg a fájdalmat, hogy egyszerűen átéreztem. Beleültem az érzésbe, és kíváncsi lettem rá. Rájöttem, hogy honnan eredt, és elfogadtam a mögötte álló valótlanságot. A belső hangom vagy felettes énem azt mondta nekem, hogy teljes mértékben képes vagyok elvégezni ez előttem álló feladatot; ekkor annyira felhangosítottam azt a belső hangot, hogy elnyomja a negatív korlátozó meggyőződést. Azzal, hogy átadtam magam az érzésnek, meg is tudtam gyógyítani.

És most induljunk el az érzések ösvényén. Mielőtt azonban belevágnánk az érzésegyenletbe, nézzük meg, hogy milyen károkat okozott az egód az évek alatt eltemetett negatív érzéseiddel. Tedd fel magadnak ezt a pár kérdést, hátha a segítségükkel kiderítheted: Úgy érzed, negatív mintákba ragadtál a félelem miatt, hogy megbántanak, vagy csalódni fogsz? Úgy érzed, hogy az életed bizonyos területein nem vagy elég jó? Vannak folyamatosan nyaggató hangok a fejedben, amelyek ilyeneket mondanak: „nem vagyok jó a kapcsolatokban”, „nem vagyok elég jó ahhoz, hogy sikeres legyek az életben”, „nem könnyű pénzt keresni”?

A csodák tanításában ez áll: „A félelem akaratlan dolognak tűnik: olyasminek, ami felett nincs hatalmad.” Pontosan ez történt a korlátozó meggyőződéseiddel. Ezek a gondolatok teljesen kicsúsztak az irányításod alól, és mostanára szinte a véreddé váltak. Olyan szinten azonosulsz velük, hogy ők testesítik meg a magadról alkotott képet. Amint rákapcsolódtál ezekre a hangokra, fogadd el őket úgy, ahogy vannak: az elfojtott fájdalom újrahasznosított negatív energiájaként. De ami még ennél is fontosabb: fogadd el őket úgy, hogy tudd, mit nem képviselnek: az igazságot!

AZ ÉRZÉSEGYENLET –

Harminc nap gyógykúra

ELSŐ LÉPÉS: Érzés

Carl Jung, az analitikus pszichológia atyja jelentette ki, hogy minden mentális megbetegedés alapja az, hogy az ember nem hajlandó megtapasztalni a helyénvaló szenvedést. Ezért ha meg akarsz gyógyulni, érezned kell. Ha hajlandó vagy megtapasztalni a negatív érzéseidet, elengednek. Ha ellenállsz a fájdalomnak, azzal csak növelni fogod. Ne félj érezni! Az érzéstől való félelem tart vissza a gyógyulástól. Most azt kérem tőled, hogy tépd le a ragtapaszt, és figyeld meg, mit érzel. Hunyd be a szemed, és tedd fel magadnak az alábbi kérdéseket: Hogyan írhatnám le ezt az érzést? Szomorú vagyok, félek, vagy esetleg szorongok? Vagy mindhárom egyszerre, sőt ennél is összetettebb? Hol érzem ezt a testemben? Milyen érzés? Még be sem hegedt? Van színe? Milyen az alakja? Szorító? Mi rejlik alatta? Össze tudom kapcsolni egy szóval vagy kifejezéssel? Egy személlyel? Köthető valamilyen időpillanathoz? Kérdezz meg magadtól bármit, ami segít beazonosítani a gondolataid alatti érzést. Ne told el magadtól, ne gondolkodd túl – csak legyél vele. Azáltal, hogy meg akarod ismerni az érzéseidet, visszakapcsolódhatsz ahhoz az időpillanathoz, amikor elkezdődtek. Sok ember esetében a gyerekkorból származnak ezek az érzések.

MÁSODIK LÉPÉS: Újragondolás

Most pedig itt az ideje, hogy megfogd azokat a negatív érzéseket, és átformáld őket az önszeretet pozitív érzéseivé. Ehhez hunyd be a szemed, szívd be mélyen a levegőt az orrodon keresztül, majd fújd ki a szádon. Szánj rá időt, hogy összekapcsolódj a légzéseddel. Ezután tedd fel magadnak a kérdést: Melyek azok a saját magamra vonatkozó meggyőződések, amelyek visszatartanak? Írd le a válaszokat. Húzd át a korlátozó meggyőződéseket, és írd be a helyükre az új megerősítéseidet. Ha az a korlátozó meggyőződésed, hogy „férfi nélkül nem vagyok teljes ember”, akkor írd át erre: „Úgy vagyok teljes, ahogy vagyok.” Ha az a korlátozó meggyőződésed, hogy „nem vagyok elég jó”, akkor így írd át: „Csodálatos vagyok úgy, ahogy ma vagyok.” Ha szeretnél pontosan meghatározni valamit, amit régóta próbálsz elengedni, használd a következő megerősítést: „Elengedem _______________ , és megengedem magamnak, hogy átérezzem az érzéseimet.”

A következő harminc nap alatt legyél az érzéseiddel. Ha észreveszed, hogy felbukkannak a korlátozó meggyőződések, másfél percig add meg a tiszteletet annak, ahogyan érzel miattuk, és lélegezz. Egy érzés kilencven másodperc alatt átvonulhat rajtad. Miután legalább másfél percig átérezted, vedd elő a vele ellentétes megerősítésedet. Mondd ki fennhangon a pozitív megerősítésedet, és térj vissza a napi tennivalóidhoz. Tedd ezt olyan gyakran, ahogy csak tudod.

HARMADIK LÉPÉS: Újragondolás + mozgás

Van, hogy az érzéseink olyan mélyre vannak temetve, hogy fizikailag át kell mozgatnunk őket. Ne feledd, hogy az érzéseinket nem csak az elménkben és a szívünkben cipeljük, hurcoljuk őket az egész testünkben. Itt az ideje, hogy most már ne az érzéseid körül táncolj, hanem kezdj el velük táncolni. Ebben a lépésben arra kérlek, hogy a tánc valamilyen formájához alkalmazd az új megerősítésedet. Rá fogsz jönni, hogy a tánc segítségével valódi megvilágosodás és felszabadulás jön el minden taktusra és minden ritmikus mozdulatra. Ezt a táncformációt az otthonod kényelmében is meg tudod csinálni. (A tükör előtti tánc az élet egyik nagy öröme!) Táncolhatsz a saját zenédre. Engedd, hogy felszínre törjenek az érzéseid, és minden ritmusra és minden mozdulatra engedd el a negatív érzéseket.

Én arra jöttem rá, hogy a tánc az egyik legjobb fizikai tevékenység, ha blokkolt érzéseket akarunk felszabadítani. Nemrégiben például hihetetlen érzelmi felszabadulást éltem át egy órán egy S Factor nevű táncstúdióban. Nem mondhatnám, hogy tipikus táncóra volt. A stúdiót Sheila Kelley táncos és színésznő alapította. Több mint tíz éve Sheila éppen egy sztriptíztáncosnő szerepét próbálta A Kék Iguána bár című filmhez. Mivel mélyebben fel akarta tárni a szerepét, elment egy sztriptízbárba, és rúdtáncleckéket vett az ott dolgozó nőktől. Hamar rájött, hogy a rúdtáncban használatos mozdulatok sokkal fontosabbak, mint amit hiszünk róluk. Ráébredt, hogy azok a mozdulatok a belső átalakulás és az érzelmi gyógyulás lehetőségét kínálják. „Egyszerűen átadod magad, és elmerülsz az érzelmek országában” – fogalmazta meg Sheila.

Mivel nem létezik olyan felettes én vezérelte tevékenység, amelyet ne akarnék kipróbálni, Sheila történetét olvasva el is mentem az egyik New York-i S Factor-tanfolyamra. Amint az oktató lekapcsolta a lámpákat, úgy éreztem, mintha rajtam kívül senki sem lenne a teremben. Áramlani kezdett a zene rajtam keresztül. Perceken belül patakokban folyt a könny a szememből. Az S Factorban átélt táncélmény utazásra vitt, melynek során begyógyíthattam egy korábbi kapcsolatból fennmaradt sebeimet. Az órán rájöttem arra is, hogy ezek az érzések sokkal korábbra nyúlnak vissza, mint az a bizonyos kapcsolatom. A felismerés segítségével végigtáncoltam a saját szeretet-idővonalamon és azon a mélyen gyökerező szomorúságon, amiről azt hittem, hogy már rég túl vagyok rajta. Mélyre temetett érzéseket tudtam elengedni.

Egy másik hihetetlen gyógyerejű táncmódszer az úgynevezett 5Rhythms, melyet Gabrielle Roth alkotott meg. Ez azon a filozófián alapul, hogy „amikor mozgásba hozzuk a pszichét, az öngyógyításba kezd”. Tanúja voltam, amint ezek a táncmozdulatok számos életet meggyógyítottak. Ha szeretnél többet megtudni a 5Rhythms és az S Factor módszerekről, látogass el a www.gabbyb.tv weboldalra.

NEGYEDIK LÉPÉS: Befogadás (Meditálás/ÉN-írás)

Meditálás

A meditáció nem csak nagy hasú, párnán ülő buddháknak való. Meglepő eredményeket fogsz tapasztalni, ha naponta meditálsz. Azért vagyok itt, hogy elmondjam: ha naponta öt percet töltesz csendben a felsőbb éneddel, átalakíthatod az életedet. Belegondolva a társadalmunk „menj, és szerezd meg!” mentalitásába, lehet, hogy a csendesség fogalma új neked. Mégis tény, hogy a meditációnak van a legnagyobb átalakító ereje a felsőbb én szerszámosládájában. Ha ez a meditációs dolog új neked, ne aggódj! Leegyszerűsítettem számodra: készítettem pár saját, zenés hangfelvételt, hogy vezetett meditációt tarthassak neked. Csak kapcsold be, és engedd, hogy a hangom vezessen. Ha nem akarod az MP3-lejátszót vagy az iPodot használni, a következő írott meditációt is használhatod, és feltehetsz magadnak valamilyen halk háttérzenét.

A MEDITÁCIÓ MENETE

Szívd be mélyen a levegőt az orrodon keresztül, majd fújd ki a szádon.

Engedd ellazulni az elmédet, és hagyd, hogy újra összekapcsolódjon a testeddel.

Azonosítsd a testedben azt a területet, amelyik a fájdalomhoz tapad. Lélegezz bele mélyen ebbe a fájdalomba.

Kilégzéssel engedd el.

Ahogy ellazul az elméd, engedd, hogy az érzéseid vezessenek.

Szelíden kérdezd meg magadtól, hogy honnan jönnek ezek az érzések.

Van olyan időszak, amelyhez köthetők?

Van olyan személy vagy egy adott helyzet, amelyhez köthetők?

Hagyd, hogy az érzéseid vezessék az elmédet.

Ahogy minden egyes lélegzettel egyre jobban elmélyedsz az érzésben, azonosítsd a helyet, ahonnan a fájdalmad származik.

Tárd ki a szíved és az elméd, és üdvözöld ezeket az érzéseket.

Finoman emlékeztesd magad arra, hogy érezni teljesen rendjén való.

Lélegezz be, és érezd az érzést.

Lélegezz ki, és engedd el.

ÉN-írás

Az ÉN-írás olyan tudatfolyam-írásgyakorlat, amely felszabadítja a belső hangodat. Közvetlenül a meditációt követően végezz ÉN-írásgyakorlatot az érzéseid tükrében. Az alábbi kérdések viszonylatában írj: Hol „parkolnak” ezek az érzések a testemben? Honnan jönnek? Mit üzennek nekem? Az egyik páciensem, Devin ÉN-írása így szólt: „Az érzéseim a mellkasomban laknak. Ez annyira kényelmetlen, hogy lélegezni is alig bírok. Úgy tudom leírni őket, hogy nem odaillők, ocsmányak és durvák. Valahonnan jönnek ezek az érzések. Gondolom, kislánykoromból. Ha visszagondolok a gyerekkoromra, emlékszem, hogy sem okosnak, sem csinosnak nem éreztem magam, és úgy éreztem, hogy nem vagyok annyira jó, mint a nővérem. Nem éreztem, hogy szükség van rám. A legtöbbször úgy éreztem, hogy senkinek sem vagyok fontos. Mindezeknek az érzéseknek a hátterében az a gondolat áll, hogy egyszerűen csak nem vagyok elég jó.”

Devin példáját követve szánj tizenöt percet az ÉN-írásra. Az így tett felfedezéseid be fognak épülni a későbbi fejezetekbe. Engedd szabadon az elmédet, lazulj bele az érzésekbe, és tárd fel az eredetüket. És ami a legfontosabb, érezz!

HARMINC NAPNYI ÉRZÉS

Most, hogy végigvezettelek az érzésegyenleten, remélem, hogy beépíted majd a napi felsőbb én gyakorlatodba. Amint megengeded magadnak, hogy elismerd és átérezd a valódi érzéseidet, meglágyulnak. A harmincnapos érzésgyakorlat során pedig elkezdenek majd felszabadulni. Nem egyetlen éjszaka leforgása alatt fogod kitörölni ezeket az érzéseket, de napról napra átalakulnak majd. Ahhoz hasonlít ez, mint amikor elkezdesz edzőterembe járni: egy hét edzés után sajognak az izmaid. Két hét múlva kicsit erősebbnek érzed magad, egy hónap elteltével pedig már sokkal jobb formában vagy. Az ismételt testgyakorlás hozza a változást. Ráadásul rengeteg helyet is felszabadítasz az új inspiráció számára. Ennek köszönhetően pedig egyre több felsőbb én gyakorlatot leszel hajlandó bevállalni!

Ma azt gyakoroljuk, hogy hogyan lehet megbocsátani. Ha hajlandó vagy a dologra, ma megtanulhatod, hogyan vedd magadhoz a boldogság kulcsát, és hogyan használd azt a saját érdekedben.

A csodák tanítása

Hanna az első ülésünkön arra panaszkodott, hogy dühös, neheztel, és az élete minden területén elakadt. Szerinte az élet kemény, mindenki ellene van, és az egyetlen megoldás az, ha visszaüt.

– Minden problémámat a családom és a korlátozó kultúrám okozza. Elhitették velem, hogy nincs más perspektívám ezen a világon, mint hogy feleség és anya legyek – mondta. Hanna negatív reakciója a családjával szemben csak tovább tüzelte a benne tomboló haragot és neheztelést. Ennek eredményeképp beleragadt egy végtelen, negatív érzelmi körforgásba a családjával kapcsolatban, ami rossz hatással volt a munkájára és a férjével való kapcsolatára is.

Elmagyaráztam neki, hogy a negativitást és a neheztelést a legjobban úgy lehet elengedni, ha bevetjük a megbocsátásbombát. Csodákat zengtem neki a megbocsátásról és arról, hogy hogyan használom trénerként és előadóként, illetve akkor, amikor anyámmal beszélek. Elmondtam azt is, hogy rengeteg csodálatos pillanatot hozott már nekem ez a gyakorlat. Békés szakításokat, átalakító erejű üzleti megállapodásokat, erőteljes szemléletváltásokat köszönhetek pusztán annak, hogy megsuhogtattam a megbocsátás csodakardját. Arra kértem Hannát, próbálja ki ő is saját magán.

– Vegyél egy mély levegőt, és dobj le a családodra egy nagy megbocsátásbombát – mondtam neki. – Kilégzéskor mondd ezt: „Megbocsátok nektek.”

Hanna nevetett és ezt válaszolta:

– Bocsássak meg nekik? Miért nekem kell megbocsátanom nekik? Az áldozat itt én vagyok.

Elmagyaráztam neki, hogy ha továbbra is azt választja, hogy áldozat, akkor áldozat is fog maradni. És hogy a mások iránti haragja a tudta nélkül sokkal inkább őt bántja. Elmondtam neki, hogy napi szinten gyakorolja az áldozat szerepét, és hogy ez az ördögi kör addig nem ér véget, amíg meg nem tanul megbocsátani. Megértettem vele, hogy ha szeretne változtatni az életén, és meg akar szabadulni a saját neheztelési mintáitól, akkor muszáj megbocsátania.

A megbocsátás fontosságát példázandó, bedobtam Hannának egy felettes én metaforát. A megbocsátással kapcsolatos vonakodását a vízisízéshez – a hibás vízisízéshez – hasonlítottam. Bárki, aki már próbálta elsajátítani ezt a sportot, elmondhatja, hogy a vízisízés első számú szabálya: ha elesel, azonnal engedd el a kötelet. Először a Copake-tóban próbáltam vízisízni, amikor New York állam északi részére utaztam egy napra az ÉN-lány című rádiós műsorom kapcsán. Nagyon jól indult az egész. Erősen fogtam a kötelet, és nagy igyekezettel sikerült az első próbálkozásra felállnom. Annyira imádtam az érzést, hogy a víz felett repülve a szél és a vízcseppek simogatják az arcom, hogy úgy éreztem, soha nem akarom abbahagyni! Amint felálltam, nem akartam elengedni a kötelet. Amikor már kezdtem elveszíteni az irányítást, akkor is szorosan fogtam, és próbáltam tovább sízni. A társaim, akik a csónakból figyelték, hogy megy, kiabáltak, hogy engedjem el a kötelet, de én nem hallgattam rájuk. A csónak csak vonszolt maga után, és én akkor sem engedtem el a kötelet, amikor már úgy éreztem, mindjárt kiszakad a karom. Hullámok verték az arcomat, aztán már a fejemen is átcsaptak. Remegett a lábam, és úgy éreztem magam, mint akit kékre-zöldre vertek és összezúztak. Könnyen előkaphattam volna egy csomó dolgot, amit ilyenkor hibáztatni lehet – a csónak sebességét, a felszerelésemet, a víz fodrozódását. Azonban igazság szerint aznap én álltam a saját utamba. Miután megadtam magam a fájdalomnak a karomban, elengedtem a kötelet. És amint ezt megtettem, szabadon és békésen lebegtem a vízben. A hátamra feküdtem, és csak ringatóztam a tó langyos vizében az életmentő mellényem biztonságában. Elárasztott a boldogság és a megkönnyebbülés.

A régi sérelmekhez, szokásokhoz és helyzetekhez való ragaszkodás pontosan olyan, mint amikor egy motorcsónak vonszol maga után. Gondolhatod, hogy a barátod, az anyukád, a társaságod, a gyerekkorod, a barátaid vagy a körülményeid hozzák létre azt az állapotot, amelybe éppen megragadtál. De erősebb vagy, mint gondolnád, vagy talán mint amennyire beismered.

Hannának bejött a metaforám, mégis éreztem, hogy nem vette százszázalékosan az üzenetemet. Megértette, hogy a megbocsátás vezet az elengedéshez, de még mindig nem látta pontosan, hol kell elkezdenie. Kissé összezavarodva, és még mindig nem lelve a kiutat, kifakadt:

– De hát ehhez csoda kell!

Én pedig azt válaszoltam, hogy pontosan így van, jól látja! És rögtön meg is támogattam egy idézettel A csodák tanításából: „A csodák természetes módon, a szeretet megnyilvánulásaiként következnek be.” Elmondtam neki, hogy a megbocsátás csodája sokkal inkább belső elmozdulásból, semmint valami külső eredményből ered. Nem a negativitáson és a félelmen, hanem a szeretet kifejeződésén keresztül jön létre a csoda. Amikor úgy döntesz, hogy megbocsátasz és elengeded az adott személyt, az addigi kaotikus gondolkodásodat egy békés lelkiállapotra váltod át. A csoda akkor történik meg, amikor változtatsz a gondolkodásodon. Bár külsőleg is sokféle hihetetlen eredményt hozhat ez a változás, az igazi csoda belül történik. Ezért minden alkalommal, amikor megbocsátasz valakinek, a szeretet mellett döntesz a félelemmel szemben, és változtatsz a nézőpontodon. Ha Hanna több szabadságot szeretne kivívni a családjától, neki is ki kell tennie magáért, és fejben szabadon kell őket engednie. Nehezen tette magáévá ezt a felfogást, ezért azt javasoltam, hogy engedje csak el a hogyant, és foglalkozzon az engedéssel. Ez az én nyelvemen alapvetően azt jelentette, hogy „lazulj el, és bízd az ÉN-edre”.

Kezdeti ellenállását félretéve Hanna hajlandó volt kipróbálni az ÉN-egyenletet, hogy meglássa, miről szól egyáltalán ez a „csodák megtapasztalása” ügy. Harminc napot áldozott a megbocsátásegyenletre, és megtanulta teljesen más szemszögből nézni a családját. Azzal, hogy kitartott a megbocsátás mellett, Hanna rájött, hogy a megbocsátás igénye csupán a szeretet hívása. Amikor neheztelést hurcolsz magadban, az a biztos jele annak, hogy az adott helyzetből hiányzik a szeretet. A megbocsátás folyamata azt tanítja meg, hogy az egód vonakodása a megbocsátásra illuzórikus észleléseken alapul. Múltbeli félelmekből táplálkozik, amelyeket aztán újraalkot a jelenben. Hanna például folyamatosan a gyerekkora félelememlékeit játszotta vissza a jelenében. Amikor a családja meghívta őt egy péntek esti vacsorára, mindig azt hitte, hogy vissza fogják szippantani az akkori életébe – annak ellenére, hogy az a történet már nem létezett, csak az ő elméjében. Azzal, hogy megbocsátott a családjának a régi viselkedéséért, Hanna az egész történetet el tudta engedni. Többé nem játszotta az áldozat szerepét. És végre elkezdhette olyannak megélni a saját kapcsolatát a családtagjaival, amilyenek azok a jelenben voltak – és nem tizenöt évvel azelőtt.

Már a legkisebb hajlandóság is változást hoz. Ma két választásod van a megbocsátás tekintetében. Egy: továbbra is dühös és szerencsétlen leszel; kettő: megbocsátasz, elengeded a múltat, és boldog leszel. A megbocsátás az öröm és a lelki békesség felé vezet. Ez az öröm rögtön lecsaphat rád a hatalmas megkönnyebbülés vagy az együttérzés és őszinte szeretet pillanatával, de az is előfordulhat, hogy időbe telik, amíg megérzed az átállást. Abban is megismerheted ezt az örömöt és békességet, amikor valami olyasmi történik, ami általában nagyon bosszantana, most azonban egyáltalán nem zavar.

Miután Hanna harminc napot szánt az ÉN-egyenletre, észrevette, hogy a családja nem változott sokat, az ő érzései azonban velük szemben és azzal kapcsolatban, amikor velük volt, nagyon is. A családja elvárásai és alattomos megjegyzései, amelyek addig megőrjítették, többé nem érintették érzelmileg. Abban a pillanatban képes volt elengedni ezeket, és azonnal visszaállította a lelki békéjét. Hanna békés reakcióinak eredményeképp lassan a család hozzáállása is megváltozott. Egy idő után már mindenki a szeretetet választotta a támadással szemben. Hanna mára igaz megbocsátáshívővé vált. Hadd legyen az ő története a mi erőteljes példánk: ha készen állsz átélni a megbocsátás csodálatos belső változását, kövesd az iránymutatásomat a most kezdődő harmincnapos megbocsátásegyenlet során. Engedd el a kötelet, és számíts a csodákra!

Hannát megszállottsága, hibáztatása, haragja és engesztelhetetlen gondolatai kötötték a boldogtalanság felé száguldó motorcsónakhoz egy olyan kötéllel, amelyet nem volt hajlandó elengedni. Lehet, hogy a te esetedben is ugyanolyan egyértelmű, hogy a megbocsátással van problémád, mint Hannánál, de az is lehet, hogy rejtettebb, alattomos a baj. Lehet, hogy úgy gondolod, még mindig dühös vagy a volt barátodra, de ez úgysem számít, mert az ország másik csücskében lakik. Ha azonban nem zabolázod meg az engesztelhetetlenségedet, továbbra is az áldozat szerepét fogod játszani; lehet, hogy a volt szerelmeddel nem, de a jövőbeli kapcsolataidban mindenképpen. Amíg a megbocsátás segítségével el nem engeded a régi sérüléseket, nem fogod tudni létrehozni azt a csodálatos változást, amely elengedhetetlen ahhoz, hogy most élvezd az életet.

Ha készen állsz e felé a cél felé haladni, kezdd úgy, hogy végiggondolod, kinek kell megbocsátanod. Alaposan nézz körül, és gondold át, kiknek a feje felett kell kioldanod egy-egy megbocsátásbombát. Hogy beinduljon a folyamat, húzd elő a jegyzetfüzetedet, és válaszold meg az alábbi kérdéseket: Milyen kapcsolatok vagy emlékek miatt érzek még mindig múlhatatlan fájdalmat vagy szomorúságot? Mely negatív gondolatok fordulnak meg újra és újra a fejemben? Kinek nem vagyok hajlandó megbocsátani?

Itt nincsenek jó vagy rossz válaszok. A lényeg az, hogy azonosítsd a helyzeteket, hogy elkezdhesd elengedni őket. Ha nem könnyű pontos választ adnod ezekre a kérdésekre, esetleg megkérdezheted a közvetlen családtagjaidat vagy barátaidat, hogy ők hogy látják a helyzetet. Íme, néhány példa:

- A volt barátom egy hazug csaló. Bár meg sem született volna!

- Még mindig úgy érzem, hogy az anyám nem szeret eléggé.

- Dühös vagyok magamra, amiért túl sokat eszem, és nem tartom be a fogyókúrámat.

- Az apám tehet róla, hogy olyan rosszul választok férfit.

A MEGBOCSÁTÁSEGYENLET –

Harminc nap elengedés

ELSŐ LÉPÉS: Újragondolás

A megbocsátási folyamat beindításához arra foglak kérni, hogy nézd meg egy teljesen más szemszögből azokat, akiknek képtelen vagy megbocsátani. Az újragondolás azzal kezdődik, hogy az együttérzés mellett döntünk azokkal kapcsolatban, akiknek meg kell bocsátanunk. Aki képes fájdalmat okozni másnak, abban az emberben mély szomorúság lakik. A következő történet egyszerűen példázza az együttérzés erejét, amely megváltoztatja, hogy hogyan látunk másokat:

A rabbi és a tanítványa sétált az utcán. Egy ember, aki éppen arra hajtott a puccos kocsiján, elsodorta a rabbit, és belökte az árokba. A rabbi ezt kiáltotta a gazdag kereskedő után:

– Legyen meg mindened, amit csak akarsz!

A tanítványa megkérdezte tőle:

– Rabbi, miért mond ilyet annak, aki ilyen borzalmasan viselkedik?

– Mert egy boldog ember soha nem lökne egy rabbit az árokba – válaszolta neki.

A rabbi helyesen gondolkodott. Hiszed vagy nem, sokkal jobb, ha leporolod magad, és együttérzést tanúsítasz azok iránt, akik bántottak. Néhány esetben persze teljesen megbocsáthatatlannak láthatod bizonyos emberek viselkedését. Egy olyan embernek például, aki erőszakot tesz másokon, vagy egy részeg sofőrnek, aki miatt meghalt egy szeretted, talán lehetetlen megbocsátanod. A legjobb úgy tekinteni ezekre a helyzetekre, ha nem abból a szempontból nézed, hogy megbocsátod a borzalmas múltbeli viselkedést, hanem hogy a jelent és a jövőt bocsátod meg. Azáltal, hogy megbocsátasz nekik, lehetőséget kínálsz az életük megváltoztatására, és sok esetben úgy éleszted újra az elméjüket, hogy ezáltal szolgálatára lehetnek a világnak.

Szép példa erre Victoria Ruvolo, a negyvennégy éves irodavezető története, akinek a szélvédőjén 2004 őszén berepült egy mélyfagyasztott pulyka, és szinte az összes arccsontját ripityára törte. Ezt a tettet, mely meg is ölhette volna Ruvolót, vagy komoly agysérülést is okozhatott volna neki, egy Ryan nevű, tizenkilenc éves egyetemista követte el. Kárt okozó, meggondolatlan tette miatt Ryant huliganizmus és testi sértés vádjával állították elő, és huszonöt év börtönbüntetést szabtak ki rá. Victoria műtétjei szerencsére jól sikerültek, és nem szenvedett tartós károsodást.

Pár hónappal később Victoria és Ryan a bíróságon találkoztak, életükben először szemtől szemben. Ryan sírt, ahogy a nő szemébe nézett, és bocsánatot kért a tette miatt. Victoria abban a pillanatban a megbocsátáshoz fordult. Átölelte a zokogó fiút. A jegyzőkönyvben rögzítettek szerint ezt mondta:

– Nincs semmi baj. Nincs semmi baj. Csak azt szeretném, hogy a lehető legtöbbet hozd ki az életedből.

Victoria továbbá ragaszkodott ahhoz, hogy a vád egyezzen bele, hogy Ryan hat év börtönbüntetést és ötévnyi próbaidőt kapjon a huszonöt év börtön helyett. Victoria megbocsátása még egy lehetőséget adott Ryannek az életre. Lehetővé tette számára, hogy fiatalon ilyen hatalmas leckét kapjon.

Victoria tette arra tanít minket, hogy a megbocsátás szabadságot ad a másik embernek ahhoz, hogy a jövőben helyrehozza a hibáit. Az azonban, akit valójában felszabadított, mégis saját maga volt. Azzal, hogy elengedte a haragját, megtanulta a megbocsátás igazi leckéjét, azaz megtanult a tetteiktől függetlenül mindenkire együttérzéssel és szeretettel nézni. De ami a legfontosabb, Victoria ezzel arra tanított minket, hogy egy borzalmas tett megbocsátásával a változás és a fejlődés csodálatos lehetőségét kínáljuk az elkövetőnek. Tanulj Victoriától! Törekedj együttérzésre mindazokkal szemben, akik fájdalmat okoztak neked. Ha olyan szabadnak akarod érezni magad, mint Victoria és a rabbi, itt az ideje, hogy előhívj magadban egy kis együttérzést.

Készíts együttérzéslistát

Keresd meg, hogy a listádon lévő személynek vagy személyeknek mely területeken vannak nehézségei. Törekedj rá, hogy az ő oldalukat is meglásd a történetben. Például: „Az apám nem kapott elég szeretetet gyerekkorában, ezért nem tudja, hogyan mutassa ki jól a szeretetét.” Vagy: „Együtt érzek a főnökömmel, akin nyilván nagyon nagy a nyomás, és nem tudja, hogy fejezze ki az őt gyötrő frusztrációt.”

Vedd észre a saját szerepedet!

Most pedig vizsgáld meg, te milyen szerepet játszottál az adott helyzetben. Lehet, hogy a saját szereped megismerése egyelőre túlzottan távoli célnak tűnik. Azt hiheted, hogy nem tettél semmi rosszat, és teljes mértékben áldozat vagy. Ha ez a helyzet, emlékezz vissza az én vízisís sztorimra, és arra, hogy milyen nehéz és fájdalmas volt nem elengednem a kötelet. Csak ragaszkodtam és ragaszkodtam ahhoz az illúzióhoz, hogy ha tovább küzdök, majd könnyebb lesz meglovagolni a hullámokat. Ez a hamis elképzelés az ego módszere. Lehet, hogy a szereped ennyire egyszerű: „Olyan sokáig haragudtam, hogyan engedhetném el most a haragomat?” Ráadásul a másik ember tettei is megnehezítik, hogy meglásd a saját szerepedet a helyzetben. Lehet, hogy szexuális zaklatás vagy fizikai bántalmazás áldozata voltál. Tudom, hogy ilyenkor szinte a gondolat is lehetetlen, hogy meglásd a saját részedet. Ezekben az esetekben ez egyszerűen az, hogy folyamatosan ragaszkodsz a haragodhoz. Ne feledd: haragot tartani annyi, mint megrekeszteni magad egy helyzetben. Vedd észre a saját szereped, akár valóban tettél valamit, akár pusztán csak arról van szó, hogy nem vagy hajlandó elengedni a haragot. A félelemmel teli ego azt mondja, hogy ha ragaszkodsz a nehezteléseidhez, azzal megvédheted magad attól, hogy újra megsérülj vagy „elbukj”. A helyzet iróniája, hogy az elengedés éppen a bukásban rejlik.

Változtass a gondolkodásodon!

Most, hogy a súlyemelésen túl vagy, itt az ideje, hogy változtass a gondolkodásodon. Kezdd azzal, hogy elmondasz egy új történetet, és létrehozol mellé egy megbocsátásmegerősítést. Ez a megerősítés lehet egyszerűen annyi, hogy megbocsátok neked és elengedlek. Vagy elfogadom, hogy te is szenvedsz, és úgy döntök, hogy elengedem ezt.

Írd le a megbocsátásmegerősítésedet: _____________ .

A következő harminc napban rögtön ébredés után minden reggel mondd el a megbocsátásmegerősítésedet az univerzumnak. Este lefekvés előtt is ismételd meg. További jó pontokért pedig mondd el napközben bármikor, amikor azon kapod magad, hogy a régi gondolataid keringenek a fejedben. Most pedig arra kérlek majd, hogy fogd a megerősítéseidet, és ugrókötelezz velük!

MÁSODIK LÉPÉS: Újragondolás + mozgás

Harminc napon át mindennap mondogasd magadban új gondolatmintáidat ugrókötelezéssel összekötve. Azért az ugrókötelezést választottam a megbocsátásegyenlethez, mert bekapcsolja az elengedés érzését. Ha csupán tíz percig próbálsz ugrálni, már akkor is nagyon felszabadultan fogod érezni magad, amikor elengeded a kötelet. Egy ilyen egyszerű gyakorlat is megtisztíthat az engesztelhetetlenség blokkjaitól. Ne feledd, hogy nem kell az általam javasolt mozgásformához ragaszkodnod – tetszés szerint olyan testmozgást válassz az egyes ÉN-tevékenységekhez, amelyek segítenek átélned az elengedés érzését.

Legalább tíz percig mozogj! Ha az ugrókötelezést választod, tíz perc után úgy fogod érezni, hogy el kell engedned a kötelet. Engedd, hogy a tested – pusztán azáltal, hogy ezt megteszed – ráhangolódjon az elengedés érzésére.

Félelem nélkül lépj ki a komfortzónádból, és élvezd a folyamatot! Használd azt a megerősítést, amit az első lépésben megalkottál, vagy egyszerűen mondogasd ezt: Elengedek és megbocsátok. Ne feledd, hogy azáltal, hogy az ÉN-tevékenységgel párhuzamosan megerősíted az új gondolataidat, szó szerint átprogramozod az idegpályákat az agyadban, és megváltoztatod a gondolkodásodat, vagyis az elmédet.

HARMADIK LÉPÉS: Befogadás (Meditálás/ÉN-írás)

Dugd be a füledbe az iPododat, és hagyd, hogy a hangom elvezessen a megbocsátáshoz. (Töltsd le a meditációt a www.addmoreing.com weboldalról. Ismétlem, ha nincs iPodod vagy MP3-lejátszód, természetesen követheted az írott meditációt is.) Elengedési és megbocsátási munkám nagy részét meditáció közben végeztem el. A gondolataid és a tetteid fontos szerepet játszanak a megbocsátási folyamatban, ennek ereje azonban mégis az érzéseid megváltoztatásában rejlik. Tetteid és szavaid szeretetteljesebb állapotba juttathatnak, de ha a tetteid mögötti energia meg nem bocsátásból táplálkozik, akkor nem fog teljes mértékben bekövetkezni a csodálatos változás. Az energiád változását a körülötted lévő emberek megérzik, és megbocsáthatóvá tételében a meditáció az utolsó lépés. Minden egyes alkalommal csoda követi, amikor megbocsátásmeditációt végzek. Vagy odajön hozzám a másik ember bocsánatot kérni, vagy küld egy kedves SMS-t, vagy csak jobban érzem magam. Nem számít, hogy mi az eredmény, mert mindig csodálatos. Tekintet nélkül a külsőre, a belső eredmények fognak elkápráztatni.

A következő meditációt úgy állítottam össze, hogy segítsen elvágnod az engesztelhetetlenség zsinórját. Ez a zsinór testesíti meg a haragodat, a frusztrációdat, a fájdalmadat és a félelmedet. A fájdalmad már nem szolgál sem téged, sem a másik embert, sem az univerzum átfogó energiáját. Ismétlem, ha új neked a meditálás, egyszerűen csak engedd bele magad, dugd be az iPododat, és hagyd, hogy a hangom vezessen.

Ebben a meditációban a barátomtól, Rafael arkangyaltól fogok segítséget kérni. (Hagyatkozz itt is rám. Az angyalok szépséges gyógyító tulajdonságokkal rendelkeznek, és nekem nagyon tetszik, amit jelképeznek.) Rafael arkangyal nagyon különleges angyal, aki uralja a szívedet. Őt tekintik a békesség elixírjének. A lényed középpontjában lakozó békességet a megbocsátás tettén keresztül lehet előhívni, és Rafael segít ebben, enyhíti a haragot, és megnyugtatja az elmét.

Látogass el a www.gabbyb.tv/meditate oldalra, és töltsd le a meditáció hanganyagát, vagy egyszerűen csak olvass tovább.

Szívd be mélyen a levegőt az orrodon keresztül, majd fújd ki a szádon.

Gondolj arra, akinek meg kell bocsátanod. Ez a valaki akár te is lehetsz.

ásd őt magad előtt.

Vegyél egy mély levegőt, és mondd ki magadban: Behívom a hajlandóságot, hogy megbocsássak neked.

Kilégzés – Elengedlek téged.

Mély belégzés – Megbocsátok neked.

Kilégzés – Elengedlek téged.

Mély belégzés – Megbocsátok neked.

Kilégzés – Elengedlek téged.

Képzelj el egy fekete zsinórt közted és a másik személy között.

Ez a zsinór testesíti meg a haragodat és a neheztelésedet.

A megadás hajlandóságával kérjük Rafael arkangyalt, hogy segítsen elvágni ezt a zsinórt.

Lásd magad előtt Rafael angyal szépséges képét.

Aranyollóval a kezében repül ide.

Megáll feletted, és gyengéden elvágja a zsinórt.

Amikor kifújod a levegőt, elengedést lélegezz ki, és közben figyeled, hogy a zsinór a földre hull.

Minden belégzéssel fehér fényt lélegezz be.

Ez a fehér fény fog meggyógyítani, miközben elengeded ezt a félelmet hordozó köteléket.

Képzeld el, amint ez a fény átfolyik a testeden, le a fejeden, végig az arcodon, le a karodon, át a gyomrodon, a medencéden, végig a lábadon, le egészen a lábfejedig, majd onnan befolyik a földbe.

Ez a fehér fény minden negativitástól megtisztítja az elmédet és a testedet.

Megtisztítja a szívedet is, hogy meg tudj bocsátani.

Képzeld el, hogy ez a fehér fény árad ki a szívedből.

Kilégzésre terjeszd át ezt a fényt arra az emberre, aki megbántott.

Ez a fény elengedi az ego illúzióját.

Elengedi a félelmed, miközben felolvasztja a neheztelést.

Elengedi a ragaszkodásod.

Lélegezd be a megbocsátás fehér fényét.

És bocsásd ki a fehér fényt.

Megbocsátok.

Elengedek.

Megbocsátok.

Elengedek.

Ismételgesd magadban ezt a mantrát.

ÉN-írás

Beléptél az ÉN-zónába. Az ÉN-zóna az a hely, ahol tiszta az elméd, ellazult a tested, és össze tudsz kapcsolódni az intuícióddal. Ez az idő tökéletesen megfelel az új elképzelések letöltéséhez. Az ÉN-zóna egy elsődleges állapot, ahol olyan tiszta iránymutatást kapunk, amelyet esetleg nem tudunk befogadni, pedig az elménk csak úgy duzzad az erőfeszítéstől, hogy megfejtsük a dolgokat. Ez az áramlás állapota, ahol az inspiráció a szíveden keresztül dobog, az intuíció pedig az ereidben áramlik. Ezen a helyen szeretetbe csomagolhatod engesztelhetetlen gondolataidat, és elengedheted a neheztelést.

Mivel az ÉN-zónában vagy, készen állsz arra, hogy végleg elengedj. Válassz ki egy embert, egy intézményt vagy helyzetet, akinek/aminek eddig nem akartál megbocsátani, és írj neki egy levelet ÉN-írással. (Ne feledd, hogy az ÉN-írás tudatfolyamként jelentkezik – nem kell gondolkodnod, csak írj!) Kezdd az elején, és írd le, hogy hogyan érintett az adott helyzet. Hagyd, hogy a felsőbb éned szabadon írjon. Engedd áradni a szavakat, hadd jöjjön ki minden. Ha kell, legyél undok. Csikorgasd a fogad. Káromkodj. Mondd el, amit el kell mondanod.

Úgy zárd a levelet, hogy leírod, milyen formában érintette az adott helyzet pozitívan az életedet. Elvezethetett például egy könyvhöz vagy egy előadáshoz, vagy az önfeltárás valamilyen módszeréhez, amely megváltoztatta az életedet. A neheztelés lehetett a katalizátor, ami hozzásegített ahhoz, hogy találkozz valakivel, aki most nagyon fontos neked. Gondolj bele, és engedd meg magadnak, hogy szeretetet találj a helyzetben. Légy hálás, és ezzel az egyszerű mondattal csomagold be a levelet: „Megbocsátok neked és elengedlek.” Szabadítsd fel magad, és használd a megbocsátást, hogy elvezessen a belső vezetődhöz, vagyis az ÉN-edhez.

E tanítás által olyan újfajta tapasztalásra vezetlek el téged, amelyet egyre kevésbé leszel kész megtagadni.

A csodák tanítása

Egy asztrológiai elemzés egyszer azt derítette ki rólam, hogy az életközépi válságomban születtem. Ez egyáltalán nem lepett meg. Húszéves voltam akkor, és egészen addig érzelmi viharok és kiborulások, kontrolláló viselkedés és szélsőséges függőségek sora jellemezte az életemet. Úgy éreztem magam, mintha folyamatosan rohannék valami elől. Ha nem volt valamilyen tervem, nem tudtam nyugton maradni. Az életem minden részletét megterveztem, mert kétségbeesve kívántam az érzést, hogy én irányítok. Minden helyzet kimenetelét ismernem kellett, és ha nem tábláztam be a napom minden egyes óráját, úgy éreztem, azonnal felrobbanok.

Ez a kontrollmánia az életem minden területén nyilvánvaló volt – a kapcsolataimban és a munkámban, az étkezési szokásaimtól át egészen a kábítószer-használatig. Szerencsére ez végül oda vezetett, hogy összeszedtem egy csúnya drogfüggőséget. Amikor azt mondom, szerencsés voltam, erre gondolok: a drogok és a bulik juttattak odáig, hogy a testem egyszer csak nem bírta tovább. (Ez az egyik példa a sok közül arra, amikor a fizikai testem segített az elmémnek és a szellememnek kibogozni a dolgokat.) 2005 októberében leálltam az önpusztítás felé száguldással, és áttértem a gyógyulás útjára.

De mégis mi a csudából kellett felgyógyulnom? Nagyszerű szülők neveltek egy jó közösségben, ahol rendes oktatásban részesültem. Hogy mitől menekültem, és hogy jutottam oda, ahol voltam? Visszatekintve ma már teljesen világosan látom életem ama időszakát. Az érzéseim elől menekültem. Bár a régi sebeim jelentéktelennek tűnhetnek az előtt, aki nagyobb traumákat élt át, nekem elég mélynek tűntek ahhoz, hogy meneküljek előlük. Több mint tíz éven át próbáltam elkerülni, hogy átérezzem a gyerekkori sérüléseimet. Ezek a fájdalmak látszatra kis dolgokból származtak: egy fiú lehülyézett; úgy éreztem, hogy nem értenek meg, vagy mintha nem tudnám elmondani, amit akarok. Ezek a helyzetek jelentéktelennek tűnnek, de annál többet jelentettek nekem. Mint mindenki más ezen a bolygón, fiatalon én is átéltem bizonyos kellemetlen érzéseket. A baj nem az volt, hogy fájdalmat tapasztaltam, hanem az, hogy nem tapasztaltam meg. Egyszerűen elmenekültem előle. Úgy kerültem el, hogy egyáltalán bántson valami, hogy elmenekültem a fájdalmas érzések elől.

A tízéves ámokfutásomnak köszönhetően szerencsém volt, és padlót fogtam. Az ilyesmi egyébként számos formában megnyilvánulhat. Van, akinél úgy jelentkezik, hogy a börtönben köt ki; másoknál jelenthet egyszerűen annyit, hogy egy napon arra az elhatározásra ébred az ember, hogy többé nem fut el a saját érzései elől. Életvezetési tanácsadóként sok embert láttam már padlót fogni. Van, aki könnyek között jelenik meg nálam, mert már annyi negatív gondolata van, hogy azok már kezelhetetlenek számára. Mások azért jönnek el, mert elegük van az étkezési zavaraikból, és változtatni akarnak. Egyáltalán nem számít, hogy hogyan nyilvánul meg az, hogy padlót fogtál. A lényeg, hogy ott vagy! Amikor valaki azzal jön el hozzám, hogy elérte a személyes mélypontját, gratulációval fogadom. Azért gratulálok neki, mert az élet csodálatosan lazává válik abban a pillanatban, amikor elhatározod, hogy leállsz, nem rohansz tovább, hanem elkezdesz élni.

Meglepően hangzik, de engem már akkor lenyűgözött a dolog, amikor még a padlón voltam. Konkrétan megkönnyebbültem. Izgatottan fedeztem fel, hogy van az életnek egy sokkal finomabb, kiegyensúlyozottabb módja is! Nyitott elmével, változásra készen csodálatos könyvekkel, előadásokkal és tanítókkal hozott össze az élet, akik végigvezettek az úton. Emlékszem, hogy egyszer egy délután, amikor A csodák tanítását olvastam, az egyik bekezdéstől hihetetlen inspirációt kaptam. Ez állt benne: „Megvan a módja, hogyan élj a látszólagos valóságossága ellenére sem létező világban. A külsőd nem változik meg, bár gyakrabban mosolyogsz majd. Homlokod felderül, pillantásod megnyugszik.” Az üzenettől egyenesen extázisba jöttem! Azt a mély belső meggyőződésemet visszhangozta, hogy létezik az életnek egy olyan, jobb megközelítése, mely derűs, kiegyensúlyozottabb létezéshez vezet. Az igaz boldogságról alkotott képemet testesítette meg a gondolat, hogy gyakrabban mosolygok, felderül a homlokom, és megnyugszik a pillantásom. Ez a kép rakétaként lőtte ki eltökéltségemet, hogy át kell alakítanom a régi viselkedésem. A kiegyensúlyozottság és a derű lett a küldetésem, és készen álltam megtenni bármit, csak elérhessem ezeket.

Így kezdődött a küzdelmem szétroncsolt élethelyzetemben valamiért, ami legalább köszönő viszonyban van a kiegyensúlyozottsággal. Ezen címszó alatt arra vágytam, hogy olyan életet teremtsek magamnak, ami nem annyira a drámáról és a folyamatos irányítási vágyról, mint inkább arról szól, hogy legyen meg az ahhoz szükséges békességem, hogy az életem fontos aspektusaira – például a saját mentális és fizikai jóllétemre, értelmes kapcsolatokra, a karrieremre, stb. –, és ezek ápolására koncentrálhassak. Bár az életem már attól nyugodtabbá vált, hogy leszámoltam a drogokkal és az alkohollal, az egóm még mindig a káosz felé húzott. A függő viselkedésből való kigyógyulás ahhoz hasonlítható, mint amikor bedugaszolsz egy süllyedő hajót: mire az egyik részét kijavítod, egy másik lyukon kezd el becsurogni a víz.

Ez a metafora tökéletesen leírja az akkori életemet. Letettem a társfüggőségemet, és drogozni kezdtem; amikor leszámoltam a drogokkal, jött az evés; az evéssel kapcsolatos függőséget pedig a munka követte. Mivel még mindig kívülről vártam a boldogságot, folyamatosan olyan elfoglaltságokat kerestem, amelyek kitölthetnék a bennem lévő ürességet. Még mindig, öntudatlanul is azon voltam, hogy kerüljem az érzéseimet, és hogy – a külvilág dugaszaival betömítve – elzsibbasszam a gondolataimat. És sikerült biztos és állandó dugaszforrást találnom.

Ekkor jöttem rá, hogy ahhoz, hogy rátaláljak az oly nagyon vágyott kiegyensúlyozottságra, komolyan el kell köteleznem magam a változás mellett. Ráadásul arra is ráébredtem, hogy függőségtől szenvedő elmémet lehengerelte az egóm ocsmány kis hangja. Az egóm gondolatai miatt menekültem az érzéseim elől több mint tíz éven át. Hogy érzékeltessem az egóm erejét, elmesélem, hogy a függőségterapeutám szerint az agyam fontos szerepet játszott abban, hogy az életem kibillenjen az egyensúlyból. Mivel minél többet meg akartam tudni erről, további kutatásokat folytattam ezen a téren. Rájöttem, hogy az elmémet arra tanították, hogy egy irányba meneteljen – balra. A bal agyfélteke felel a verbális, logikus és analitikus gondolkodásért. Őrületesen fantasztikus, amikor dolgokat kell kategóriákba sorolni, és szárnyal, amikor beszédet mondunk, olvasunk, írunk vagy számolunk. A lineáris bal agyfélteke akkor boldog, amikor a gondolatok egymás utáni sorrendbe helyezik a dolgokat, mint például: „Először ezt fogom megcsinálni, aztán kipipálom a listán, és utána jöhet másodiknak a…”

A kultúránk a bal agyféltekénk racionális, kiszámított képességeit fejlesztette a jobb agyféltekénk megérzései és kreatív képességei kontójára. Modern oktatási rendszerünk keményen megdolgozott azért, hogy megerősítse a bal agyfélteke praktikus kapacitásait. Ezt a bal agyféltekés mentalitást erősítette és támogatta kultúránk „szerezd meg, érd el, nyerd meg” beállítottsága.

Ezzel szemben a jobb agyfélteke sokkal higgadtabb; nem lineáris rezgésével könnyedén feldolgozza a vizuális, térbeli, perceptuális és intuitív információt. A jobb agyfélteke sokkal jobb információfeldolgozási módszerrel működik. A nagy egészet látja, és nem érdeklik a „hogyan jutok A-ból B-be” típusú tervezési folyamatok. A jobb agyféltekét egyáltalán nem érdeklik a mintázatok vagy a logikus tervezés; csak az intuícióval és a belső iránymutatással foglalkozik. Hűvös nyugalmával nem okoz problémát neki a kétértelműség vagy a homályosság. A kreatív jobb agyféltekés gondolkodást pontosan azért nehéz felfogni, mert éppen hogy nem fogsz fel semmit – csak vagy. A jobb agyféltekének nem kell minden dolog kimenetelét kontrollálnia – boldogan hagyja, hogy vezessék.

Amint egy kicsit mélyebben megismertem az agyam két féltekéjét, könnyebb volt megértenem, hogy hogyan csúszhatott el annyira az egyensúly az életemben. Az életemet úgy rendeztem be, hogy azt szinte teljes mértékben a bal agyféltekém irányította, a jobbnak pedig egyáltalán nem hagytam beleszólást a mindennapi életembe. És ami messze a legveszélyesebb, teljesen megtagadtam jobb agyféltekém intuícióját. Ily módon a bal agyféltekém kíméletlenül maga alá hajthatta az egész életemet azzal, hogy minden egyes helyzet kimenetelét irányítani akarta. Amikor arra került a sor, hogy az érzelmeimmel foglalkozzam, ő kizárólag azzal törődött, hogy megpróbálja kitalálni, milyen gyorsan tudok végezni velük, hogy kézbe vehessem a következő tételt a tennivalóim listáján. A bal agyféltekém nem hagyta, hogy leüljek és feldolgozzam a dolgokat, hogy kíváncsi legyek rájuk, és hogy végül egészségesen foglalkozhassam velük. Így az életem részben azért lett annyira kiegyensúlyozatlan, mert ily módon használtam az agyamat is. Ahhoz, hogy egyensúlyba hozzam az életem, ki kellett találnom, hogy hogyan használhatnám kiegyensúlyozottabban az elmémet. Ez a felismerés, karöltve a hajlandóságommal, hogy változtassak, olyan lépésekre sarkallt, amelyek közelebb vittek a változáshoz. És valóban, ez a vágy volt az első lépés afelé, hogy rákapcsolódjak a jobb agyféltekém erejére, mert az intuícióm vezetett erre a vállalkozásra. Végre hagytam, hogy a belső vezetőm átvegye az irányítást, és ráhelyezzen az útra, amelyen haladva megtalálhatom a módját, hogy hogyan élhetek jobb életet.

Azonnal Sherlock Holmes-üzemmódba kapcsoltam, és teljes körű nyomozást indítottam. Azzal kezdtem, hogy jó pár kérdést feltettem magamnak. „Hol az egyensúly a praktikus és a kreatív, a kiszámított és az intuitív között? Hogyan tanulhatunk meg úgy működni, hogy közben kiegyensúlyozott maradjon az agyunk? Hogy tudok dolgokat véghezvinni úgy, hogy közben nyugodt és békés maradok?” Majd, mivel még többet akartam tudni a kiegyensúlyozottságról, feliratkoztam egy „Városi visszapattanás” elnevezésű edzésprogramra a közeli fitneszteremben. A „visszapattanás” alapvetően azt jelenti, hogy hirtelen hátraugrunk, miután nekimentünk valaminek, vagy összeütköztünk valamivel. A „városi visszapattanás” egy beltéri minitrambulinon való ugrálást jelentett – olyan kardiovaszkuláris edzést, mely kevéssé terheli meg a szívet, az izmokat és az ízületeket.

Az edzés emellett azt ígérte, hogy az ugrálás segít kialakítani az egyensúlyt. Mivel már amúgy is pont benne voltam egy nyomozásban, hogy kiderítsem, hogyan teremthetnék egyensúlyt az életemben, ezt is ki kellett próbálnom. Azonnal beleszerettem ebbe az edzésprogramba! És tudod, mit mondok? Tényleg segített közelebb kerülnöm a célomhoz, hogy kiegyensúlyozzam az életemet! De nem kell csak úgy elhinned, amit mondok. Ezt nézd meg: a Cornell Egyetem kutatást indított azzal a céllal, hogy kapcsolatot találjanak az ugrálás és kiegyensúlyozottság között, és az eredmények azt mutatták, hogy naponta tíz perc edzés hatvannyolc százalékkal növelte a kiegyensúlyozottságot. Ez az eredmény, megtámogatva a saját tapasztalatommal, izgalommal töltött el, úgyhogy folytattam a mindennapi ugrálóedzést, hogy közelebb kerüljek a célomhoz, és kiegyensúlyozottabb életet élhessek. Hogy a legtöbbet hozzam ki az ugrógyakorlataimból, elsajátítottam a program alapítójának, J. B. Bernsnek a mozdulatait, és vettem egy minitrambulint a lakásomba, egyet az irodámba, és még az anyukámhoz is rendeltem egyet. Amikor egy kicsit kiborultam, gyorsan betettem valamilyen zenét, és visszaugrabugráltam az egyensúlyomat.

A trambulinos pattogás-ugrálás eredményeképp mindig tisztító hatású megkönnyebbülést éltem át. És mégsem ez a megkönnyebbülés volt az, amit kerestem. Ne feledd, hogy az egyensúlyküldetésemhez az is hozzátartozott, hogy kitaláljam, hogyan egyensúlyozhatnám ki a két agyféltekémet. Úgyhogy az elmémet is játékba hívtam. Az volt az érzésem, hogy az ugrálógyakorlatok a jobb-bal agyféltekés kiegyensúlyozatlanságomon is segítenek majd. Amint felállítottam az ÉN-egyenletet, már meg is találtam a módját, hogy hogyan teszteljem a teóriámat. A trambulinon ugrálva elkezdtem mondogatni az alábbi megerősítést: „Szeretem magam, és kiegyensúlyozott vagyok.” Ez a párosítás kitisztította az elmémet, és megengedte, hogy kiegyensúlyozottabbnak érezzem magam az életemben. Észrevettem, hogy könnyebben oldom meg azokat a helyzeteket, amelyek azelőtt összezavartak. Már nem volt olyan kellemetlen érzés, ha nem tudtam előre, hogy mit fogok csinálni a hétvégén. Ahelyett, hogy teleettem volna magam, amikor ideges voltam, úgy döntöttem, nem eszem túl sokat. A megerősítés ismétlése és a trambulinos ugrálás segítségével változtattam régi, kiegyensúlyozatlan működésemen.

Az ugrálás vezetett el a változáshoz és ahhoz, hogy kiegyensúlyozottabb lettem. Megtaláltam, mivel teremthetek egyensúlyt az életemben. Ugráltam randi előtt, ugráltam a nagyszabású munkafolyamatok előtt, és azelőtt is, hogy belevágtam volna egy-egy kreatív projektbe. Észrevettem, hogy többet mosolygok, és nyugodtabbnak, békésebbnek éreztem magam! Úgy éreztem, kiegyensúlyozottabb vagyok, és ez kezdett meglátszani a döntéseimen is. Ennek hatására kezdett simábban menni az életem. Ahelyett, hogy folyamatos drámák és kiborulások sorozata lett volna, az életem derűsebb, én pedig boldogabb lettem. És ugráltam tovább. Naponta legalább tíz percet töltöttem a trambulinon a megerősítésemet mondogatva – „Szeretem magam, és kiegyensúlyozott vagyok”. Ez a kiegyensúlyozottság melletti napi állásfoglalás az életem minden területét áthatotta. Amikor a függőségben szenvedő egóm piszkálni kezdett, hogy igyak meg valamit, zabáljam tele magam, vagy hívjak fel egy srácot, aki nem jó nekem, ehhez az ÉN-gyógymódhoz fordultam. A megerősítésemet mondogattam, ugráltam a trambulinon, és tíz perc alatt visszapattogtattam magam a derűbe.

Ennek az egyensúlyegyenletnek a napi ismétlésével ráadásul elkezdtem másképp látni az életemet. Már nem zabáló, társfüggő, szerfüggő, irányításra képtelen embernek láttam magam. Akit most láttam a tükörben, az az ember kiegyensúlyozottan és nyugodtan a helyén volt. Az életem végül irányíthatóvá vált. Tanúja voltam a kapcsolataim megerősödésének és annak, amint a szélsőséges viselkedésem megszűnik. És még egy szuper mellékhatása is volt mindennek: sokkal lazább és szórakoztatóbb lettem. Így aztán észrevettem, hogy a barátaim többet akartak velem lenni. Drámakirálynőből könnyen kezelhető jó baráttá léptem elő. Emellett sokkal kreatívabb lettem, és ez visszavezetett kedvenc gyerekkori időtöltésemhez, a festéshez. Felállítottam otthon egy festőállványt, és munkához láttam. Szerettem, hogy megadom a tiszteletet kreatív képességeimnek, és engedem, hogy a jobb agyféltekém tegye a dolgát. Ez az átalakulás valóságos csoda volt.

Az ugrálás ÉN-gyakorlata mindennapi edzéssé vált számomra. Kiegyensúlyozottabb élethez vezetett, és már nem kellett a külső ingereket keresnem, hogy azok kitöltsék a bennem lévő űrt. Az az igazság, hogy amint kezdtem kiegyensúlyozottabb életet élni, rájöttem, hogy az egyensúly elérése kielégítőbb és teljesebb élethez vezet. Ennek köszönhetően már nagyon régen éreztem űrt, amellyel törődnöm kellett volna. Ráadásul rájöttem, hogyan lehetek derűs, amikor csak akarok. A derű már nem csak New Age-es humbug számomra – mostanra valósággá vált.

PERFEKCIONIZMUSBÓL ADÓDÓ

KIEGYENSÚLYOZATLANSÁG

Bár többféle erő léphet fel, amely kiegyensúlyozatlanná teszi az életet, a saját életem és a tréneri tapasztalataim alapján is elmondhatom, hogy felfedeztem egy igen gyakori bűnöst: a perfekcionizmust. Úgy tűnik, hogy a mi generációnk – többféle okból – különösen fogékony erre a jellemvonásra. Sok pszichológus szerint ez az oka annak, hogy az Y generációnál magasabb arányban fordul elő szorongás és alkoholizmus, mint a korábbi generációk esetében. Vegyük például az én életvezetési „páciensemet”, Carolynt, akinél tizenegy éves korában cukorbetegséget diagnosztizáltak. A lány attól a naptól kezdve legyőzhetetlen félelmet érzett amiatt, hogy a diagnózisából adódóan tökéletlen. Ennek folyományaképp a következő tizenkét év alatt úgy kerülte ki ezt az érzést, hogy tökéletességre törekedett az élet minden olyan területén, amelyet „irányíthatott”. A tökéletesség hajszolása lett a veszte.

Egy ideig pácolódhatott ebben a kiegyensúlyozatlan tökéletesség utáni vágyban, de az idő múlásával ez egyre nehezebbé vált. Az iskolában könnyű volt tökéletesnek lennie, vagy a kalóriák számolásával fenntartani a tökéletes testsúlyát, de valahányszor hiba csúszott a rendszerbe – például fél kiló súlyfelesleg vagy egy ötös alá egy vizsgán –, Carolyn mély depresszióba zuhant.

A lehangoltság tovább táplálta és erősítette a tökéletességre való igényét. Ez az érzés tüzelte Carolynt keményebb munkára és arra, hogy kevesebbet egyen, és egyre többet teljesítsen. Ezzel a tökéletesedési és teljesítési hajszával kerülte el, hogy megint azt kelljen éreznie, amit régen, amikor ott ült az orvosi rendelőben.

Carolyn végül huszonhárom évesen került a padlóra. Akkoriban egy vezető divatmagazinnál dolgozott. Klasszikus, Az ördög Pradát visel stílusban vált az iparág rabszolgájává. Gyakran éjszakába nyúlóan és hétvégén is dolgozott, és még gyorsabban és keményebben próbálta bevenni a tökéletesség magaslatait, mint valaha. A gond az volt, hogy a hierarchia legalján dolgozó lány abban a környezetben egyszerűen nem érhetett el hangos sikereket. Hétről hétre próbálta elnyerni a főnöke elismerését – mindhiába. Mivel képtelen volt elérni a saját maga elé helyezett, lehetetlen tökéletességi mércét, összeomlott.

Az első ülésünkön beazonosítottuk Carolyn tökéletességfüggőségét. A lány felismerte a pillanatot, amikor az egója tizenkét évvel azelőtt átvette az irányítást abban a bizonyos orvosi rendelőben. Azóta olyan életet élt, amely teljes mértékben – és bármi áron – a tökéletesség elérését célozta meg. Mivel készen állt a változásra, és nagyon szeretett volna kiegyensúlyozottabb életet élni, egyenesen fejest ugrott az egyensúlyegyenletbe. Első lépésként azt kellett felismernie, hogy még az ÉN-munkát sem kell tökéletesen végezni. Olyan mottókkal tömtem őt, mint például: „Ez haladás, nem a tökéletesség!”, és „Szuper dolog, ha kilencven százalékban mozgásban vagyok, nem pedig száz százalékban tökéletes!” Arra biztattam, hogy bújjon ki a komfortzónájából, és legyen egy kicsit rendetlen. Ezzel a megerősítéssel kezdett dolgozni: Hajlandó vagyok arra, hogy tökéletlen legyek. Azonnal a trambulinra küldtem a megerősítés mondogatása közben. Amikor egy trambulinon ugrálsz, messze nem úgy nézel ki és nem is érzed úgy, mintha tökéletes lennél, vagy éppen te irányítanád a helyzetet. Ez az érzés, hogy nem az ő kezében van a kormány, hasznos volt Carolyn számára, mert ettől borzalmasan kényelmetlenül érezte magát.

Nekem pedig pont az volt a célom, hogy kilökjem őt a komfortzónájából, és átvezessem egy új tapasztaláson, ahol nem kellett mindent kontrollálnia. Konkrétan azt akartam, hogy fizikailag megélje azt az egyensúlyt, hogy egyszerre irányít, ugyanakkor egy külső erő kezében van. Nem kellett sok idő hozzá, hogy összekapcsolja a dolgokat. Öt percig sem ugrált még, amikor könnyekben tört ki, és miközben az egész teste ellazult, örömmel kiáltotta: „Az egyensúlyt választom!” És így is tett. Harminc napon át gyakorolta az egyensúlyegyenletet. Minden visszapattanással feladott még egy kicsit az irányításból. Végül elengedte a tökéletességi törekvéseit. És ami az egészből a legizgalmasabb, képes volt több kiegyensúlyozottságot vinni az életébe.

Szegény jobb agyféltekéje, mely oly sokáig el volt némítva, most végre előállhatott a „követeléseivel”. A lány végre úgy támaszkodhatott a kreatív oldalára, ahogyan addig soha, és rájött, hogy valódi grafikai tervezői tehetséggel rendelkezik. Elhatározta hát, hogy ezen a területen folytatja a karrierjét. Kilépett az akkori állásából, beiratkozott egy grafikai tervezői iskolába, és most ilyen munkát végez.

Remélem, mostanra rájöttél, hogy bárkivel megtörténhet, hogy eltolódik az életében az egyensúly. A mi generációnkból sokakat olyan sebességre szoktattak rá, hogy soha nem is kerülünk igazán kapcsolatba az érzéseinkkel. És ha nem haladsz gyorsan, akkor gyorsan gondolkodsz. A Twitter, a Facebook és a Blackberry messenger világában kinek van lehetősége lazítani? Az élet ma abból áll, hogy folyamatosan a külső ingereket keressük, belső úti térképünk azonban nincs. Hát, ebből elég volt! Én visszahívom a derűt! Ha készen állsz rá, hogy visszaugráld magad a derűbe, próbáld ki az egyensúlyegyenletemet. (Ne aggódj! Nem kell trambulint venned mindehhez. Elmondom majd, hogy milyen más tevékenységekkel tudod kiváltani, ha nem áll ilyen eszköz a rendelkezésedre.)

Mielőtt belevágunk az egyensúlyegyenletbe, azonosítsuk azokat a viselkedésformákat, amelyek kiegyensúlyozatlanságot okoznak az életedben. Ehhez válaszold meg a következő kérdéseket: Úgy érzed, hogy nem vagy kiegyensúlyozott? Hol jelentkeznek az életedben függőségi viselkedésformák? A negatív gondolatok rabja vagy? Az ételeké? A szexé? Az alkoholé? A munkáé? Bármi egyébé? Amikor érzed, hogy kezd eluralkodni rajtad a félelem vagy a stressz, milyen azonnali válaszreakció jellemez? A hűtőhöz indulsz? Töltesz magadnak egy pohár italt? Bejelentkezel a Facebookra? Milliószor átrágod magad minden lehetséges gondolaton? Esztelenül magas elvárásokat támasztasz magaddal szemben? Ha nem felelsz meg a saját elvárásaidnak, megbünteted magad?

EGYENSÚLYEGYENLET –

Harminc nap út a derű felé

ELSŐ LÉPÉS: Újragondolás

El tudod képzelni, hogy derűs életet élj? Nem lenne jó szorongás nélkül ébredni, anélkül hogy aggasztana, mit ettél előző éjszaka, vagy hogy az a bizonyos férfi felhív-e? Gondolj bele, hogy milyen lenne úgy egy napod, ha nem kellene folyton ugyanazokkal a kicsinyes butaságokkal foglalkoznod? Lehet, hogy ezt még elképzelni is nehéz. Nekem az volt. Volt egy pont az életemben, amikor nem tudtam értelmezni a „derű” kifejezést. De ez nem bátortalanított el. És garantálom, hogy neked is sikerülhet. Ha nap mint nap eltökéled magad a kiegyensúlyozottság mellett, felszabadulhatsz.

Az újragondolás első lépése az egyensúly felé egyszerűen annyi, hogy az egyensúlyt választod. Az ego függőségében szenvedő elme mindenáron ellenáll a kiegyensúlyozottságnak. Lehet, hogy ezt fel sem fogtad, de az első számú függőséged a gondolkodásra vonatkozik. Naponta több mint hatvanezer gondolatod van, és ezek legtöbbje olyan ismétlődően megszállott, amelyektől teljesen elveszíted a józan eszed. Az ego ezeken a gondolatokon hízik, és addig nem hajlandó elengedni őket, amíg a sarkadra nem állsz. Ezenfelül az ego engedékeny gondolatokkal operál. Például: „Majd holnap kezdek fogyókúrázni”, „Egy ital nem fog megártani,” „Adok még egy esélyt ennek a rossz kapcsolatnak”. Ha engedélyt adsz magadnak arra, hogy meg is tedd ezeket, azzal beleragadsz a negatív viselkedésmintába. Ekkor aztán hajlamos leszel beadni a derekad baráti nyomásra és a körülötted látott példa követésére. Ahhoz, hogy valóban változtass a viselkedéseden, a gondolkodásodon kell változtatnod.

Ha kész vagy elengedni a függőségi mintáidat, bátran határozd el, hogy követed az alábbi megerősítést: Elkötelezem magam a negatív gondolatminták elengedése mellett. A kiegyensúlyozottságot és a derűt választom.

Belégzés – Elkötelezem magam a negatív gondolatminták elengedése mellett.

Kilégzés – A kiegyensúlyozottságot és a derűt választom.

MÁSODIK LÉPÉS: Újragondolás + mozgás

A kiegyensúlyozott élet megteremtéséhez elengedhetetlen a mentális és fizikai változás. Soha nem érezheted úgy, hogy a tested összhangban vagy a helyén van, ha a gondolataid miatt folyamatosan hánykolódik a csónak. Amikor tudatosan, egy ugrálógyakorlattal alapozod meg kiegyensúlyozottsági megerősítéseidet, megtapasztalod az elméd és a tested összekapcsolódását. Ez a kapcsolat mondja el a mindenre kiterjedő megértésednek, hogy milyen érzés igazán kiegyensúlyozottnak lenni. A valódi átalakulás pedig ebben az érzésben jön létre.

Ha lehetőséged van trambulinon ugrálni, gyerünk, pattanj fel rá! Ha nincs a közeledben ilyesmi, íme, néhány ugyanilyen jól bevált egyensúlyteremtő tevékenység:

- Tyúklépésséta: Helyezd a sarkad közvetlenül a másik lábad ujjai elé, és járkálj így egy darabig. A sarkad és a lábujjaid érjenek egymáshoz, vagy legyenek a lehető legközelebb egymáshoz. Közben mondogasd a megerősítésedet!

- Állj egy lábon a tükör előtt, miközben a megerősítésedet mondogatod. Ne felejtsd el váltogatni a lábadat!

- Gyakorold a felállást és leülést úgy, hogy közben nem használod a kezedet.

- Keresztirányú mozgásgyakorlat: érintsd a jobb könyöködet a bal térdedhez, majd a bal könyöködet a jobb térdedhez. Ha lassan, koncentrálva végzed a gyakorlatot, azzal mindkét agyféltekéd hatalmas területeit aktiválod egyszerre. A keresztirányú mozgásgyakorlat elősegíti az idegek kiegyensúlyozott aktiválását a kérgestestben (az agynak abban a részében, amely összeköti egymással a két agyféltekét). A rendszeresen végzett gyakorlat a két agyfélteke összekapcsolásával hoz kiegyensúlyozottabb állapotba.

HARMADIK LÉPÉS: Befogadás (Meditálás/ÉN-írás)

Látogass el a www.gabbyb.tv/meditate oldalra, és töltsd le a kiegyensúlyozó meditáció hanganyagát, vagy egyszerűen csak olvass tovább.

Ülj le egyenes háttal egy székbe, és szilárdan vesd meg a lábaidat magad előtt a talajon. Képzeld el, hogy a lábfejed gyökeret ereszt a talajba. Fatörzshöz hasonlóan mélyen a földbe köt téged. Mindkét oldaladon egyenesen be vagy kötve és egyformán ki vagy egyensúlyozva. A helyeden vagy, és nyugodt vagy. Most pedig figyelj oda az elméd hangjaira. Engedd, hogy átmenjenek rajtad. Egyetlen gondolatra se reagálj, csak hagyd, hogy ki-be ugráljanak. Ezeknek a gondolatoknak sehová sem kell vinniük téged. Egyszerűen csak veled lehetnek. Ahogy ezeket a hangokat hallgatod az elmédben, engedd meg magadnak, hogy belélegezd az általuk keltett érzéseket. Hagyd, hogy a gondolatok és érzések átfolyjanak a testeden, ki a talajba. Képzeld el, amint áthaladnak rajtad ezek a toxikus gondolatok, majd kiengeded őket, hogy természetanya újrahasznosítsa. Minden gondolat gyorsan áthalad a lábadon, és te tetszés szerint elengedheted őket.

Egyetlen gondolat sem uralhat téged. A helyeden vagy, és kiegyensúlyozott maradsz.

Lélegezd be a derűt.

Lélegezd ki a békességet.

Lélegezd be a kiegyensúlyozottságot.

Lélegezd ki az örömet.

Lélegezd be a nyugalmat.

Lélegezd ki a hitet.

Mondd ki: Nyugodt vagyok, kiegyensúlyozott vagyok, derűs vagyok.

ÉN-írás

A meditáció után hagyd, hogy a gondolatok szabadon papírra kerüljenek; írj le mindent, ami csak eszedbe jut, és hagyd, hogy papírra kerüljenek a kaotikus gondolatok. Engedd, hogy a belső vezetőd a tolladon átfolyó gondolatok áramlásával hozzon vissza az kiegyensúlyozottságba. Most a papír lehet a trambulinod, ahol visszaugrálsz a mentális egyensúlyba. Engedd ki a szavakat, és hagyd, hogy az elméd visszapattanjon a kiegyensúlyozottság és a derű állapotába.

Miután a következő harminc napon át az egyensúlyegyenletet gyakorlod, észreveszed majd, hogy megújul az életszemléleted. Ez az új perspektíva vezet majd tovább, amint nekivágsz a következő fejezetben megismert útnak. Örülj minden felfogásbeli változásnak, miközben közelről belenézel az Univerzum tükrébe.

Az érzékelés nem tény, hanem tükör. Így mindig saját elmém állapotának kivetített képét látom magam előtt.

Ám ez a világ csak alkotója elméjében létezik. Ne hidd, hogy a megváltás rajtad kívül létezik.

A csodák tanítása

Van olyan ember az életedben, aki egyszerűen az idegeidre megy? Valaki, akivel pusztán egy helyen lenni is felkészülést igényel, utána pedig hosszan reszketsz és csak lassan térsz magadhoz, mert a lehető legérzékenyebb pontokon gyalogolt bele a lelkedbe? Lehet ez az ember a főnököd vagy akár egy régi barátod is, aki még mindig a közeledben van annak ellenére, hogy már rég „kinőtted”. Lehet az anyád, az apád, a nővéred, a bátyád vagy bárki a családból. Az igazság az, hogy az ilyen embernek esetleg azért sikerül így kiborítania téged, mert olyan tükröt mutat, amelyben magadra ismersz.

Pontosan ezért mehet olyan nagyon az idegeidre. Mire idáig értél az olvasásban, talán épp ezt gondolod: „Kizárt dolog, hogy az a rémálom főnököm vagy anyósom nekem, a saját lelkemnek mutasson tükröt!” Hidd el, megértem a zavarodottságod. De hadd magyarázzam meg. Amikor még a PR-cégemet vezettem, volt egy ügyfelem, aki teljesen megőrjített; ha bárki azt mondta volna nekem, hogy a viselkedése esetleg lehetőséget nyújt arra, hogy megtudjak magamról valamit, nekem is meglettek volna a kétségeim. Ő azzal motiválta az embert – amivel mindent, amit tettem, keresztülhúzott –, hogy soha nem volt elégedett. Vele minden megbeszélés olyan volt, mint egy kisebb érettségi. Mindig úgy tűnt nekem, hogy elém akar kerülni, vagy fel akar lökni. Amint megismertem, teljesen nyilvánvalóvá vált, hogy versengő természete borzalmas bizonytalanságából fakad. Öt fiútestvér közül ő volt a legfiatalabb, kemény környéken nevelkedett, és ahogy egyszer egy családi fotón láttam, kiskorában elég nyüzüge alkat volt.

Azonban hogy megértettem, miért viselkedik úgy, ahogy, csöppet sem enyhítette a vele kapcsolatos frusztrációmat. Sikeres elemzésemmel felfegyverkezve is füstöt okádtam, miután elváltunk, és csak nagy nehezen tudtam elengedni a bennem tomboló ellenszenvet és dühöt. Nagyjából egy évvel később értettem csak meg, miután megtanultam és nagyszerűen alkalmaztam a „tükörbe nézés” nevű módszert, hogy miért zavartak engem annyira a vele való találkozások: a férfi szembetűnő bizonytalansága a saját arra vonatkozó, szinte bénító bizonytalanságomnak mutatott tükröt, hogy nem végzek elég jó munkát. Attól a pillanattól kezdve, hogy aláírtam vele a megállapodást, úgy éreztem, átcsapnak a fejem felett a hullámok. Amint azonban a saját bizonytalanságom alábbhagyott, többé nem zavart az ügyfelem viselkedése. Miután eljöttem a rendes havi találkozónkról, alig gondoltam többet a megjegyzéseire, pedig hónapokkal azelőtt még napokig füstölögtem miattuk. Bárcsak már korábban megláttam volna benne a saját bizonytalanságom tükörképét; több hónapnyi szorongástól kímélhettem volna meg magam!

Ez a tapasztalás egy gyakran fel nem ismert igazságot tükröz: azok az emberek és helyzetek, akik és amelyek hajlamosak kiborítani minket, valójában a legjobb tanítóink. Lehetőséget nyújtanak arra, hogy olyan dolgokat leplezzünk le magunkkal kapcsolatban, amelyeket fontos megismernünk, hogy begyógyítsuk a bennünk tátongó űrt, vagy felismerjünk valami pozitív dolgot magunkkal kapcsolatban azért, hogy aztán ápolhassuk és virágoztathassuk. Az önreflexiónak ezt a típusát – különböző dolgok, a jó, a rossz és a csúf megismerésének képességét önmagunkban – „tükörbe nézésnek” nevezik.

A tükörbe nézés tanulsága, hogy ahogyan a különböző kapcsolatokat és helyzeteket megéljük az életünkben, az gyakran azt tükrözi, hogy hogyan érezzük magunkat legbelül. Ha például hiszel magadban, mások is hinni fognak benned. Ha bántó dolgokat mondasz magadra, mások megjegyzései – amelyeket gyakran nem is bántó szándékkal mondanak – is fájni fognak. Ha tiszteled magad, mások is tisztelni fognak. A Tanítás szerint a magunkkal kapcsolatos érzésekkel másokban találkozunk. Amikor felzaklat valaki, az gyakran azért van, mert azt látjuk benne, amit magunkban nem szeretünk. A csoda akkor következik be, amikor többé nem másokat hibáztatunk a saját boldogtalanságunk miatt, és hajlandók vagyunk befelé nézni, hogy meggyógyulhassunk. Ebben a fejezetben megvizsgáljuk a tükörbe nézés elméletét. Arra fogunk összpontosítani, hogy az ÉN-egyenlet hogyan segíthet azoknak az önreflexióhoz vezető lehetőségeknek az előhívásában, amelyeket az életünk kihívásait jelentő emberek és élmények tartogatnak nekünk.

KAPCSOLATOK A TÜKÖRBEN

Annak ellenére, hogy bárki bármelyik pillanatban olyan tükörként léphet fel, amelyben megpillanthatod önmagadat, a leggyakrabban azok az emberek nyújtják a legjobb lehetőséget önmagunk megismerésére, akik fontos szerepet töltenek be az életünkben. Hogy miért? Ennek két oka van. Először is: velük több időt töltünk, és az idő és a közös élmények adnak lehetőséget arra, hogy rétegről rétegre igazán megismerj valakit. Ráadásul azok az emberek tudnak a legbiztosabban rátapintani a gyenge pontjainkra, akik a legjobban ismernek minket. Mi pedig azáltal láthatjuk meg magunkat a tükörben, hogy erősen reagálunk valamire – egy személyre vagy eseményre –, és ezzel indíthatjuk be a tükörbe nézés gyakorlatát. Az erős érzések – legyen az az abból fakadó frusztráció, hogy az anyád örökösen a munkád miatt nyaggat, vagy az állandó kritikák okán a főnöködre irányuló düh, vagy akár egy barátod miatti bosszankodás, akinek mindig a középpontban kell lennie – segítenek rájönnöd, hogy mit tudhatsz meg magadról egy ember vagy egy helyzet közvetítésével.

A kapcsolatok bonyolultak, és – nézzünk csak szembe a ténnyel – mindnyájunk életében vannak kiborító emberek, akik mindig a gyenge pontjainkat „támadják”. A tükörbe nézésben az a nagyon jó, hogy nemcsak segít elfogadni ezeket az embereket, hanem fordul a kocka, és megszűnik az adott kapcsolatokban addig átélt esetleges szorongásod is. Végső soron képessé tesz arra, hogy egy frusztráló helyzetet olyan tanulási tapasztalattá alakíts, amelynek köszönhetően éntudatosabb életet élhetsz.

ELNYOMOTT ÉRZÉSEK A TÜKÖRBEN

A tükörbe nézés egyik legnagyobb haszna az, hogy olyan elnyomott érzéseket leplezhetünk le vele, amelyekről talán nem is tudtuk, hogy ott vannak a tudatalattinkban. Egy huszonnyolc éves páciensem, Emily 2008 őszén veszítette el az állását. Az elbocsátása miatt nem tudta fenntartani az albérletét, ezért vissza kellett költöznie a szüleihez. Bár tudta, hogy a költözés nem örökre szól, kibírhatatlannak találta az otthoni életet. Azért küzdött, hogy kitalálja, mihez kezdjen az életével. Mert csakugyan, Emily nemcsak az állását, de a karrierjét is elveszítette. Rendezvényszervezőként nem volt könnyű új munkát találnia ebben a gazdasági környezetben, vagy legalábbis ezt susogta az a kis hang a fejében. A gondolat mögötti igazság az volt, hogy legbelül valami teljesen más munkára vágyott. Arról álmodott, hogy Afrikában éljen, és egy ottani nélkülöző közösség szolgálatára legyen. Évek óra arra vágyott, hogy koordinációs képességeivel emberbaráti módon lehessen a világ segítségére. Az ismeretlentől való félelme azonban megakadályozta, hogy lépéseket tegyen az álom megvalósítására. Amikor a vágyairól mesélt a szüleinek, ők azonnal helyteleníteni kezdték, és egyáltalán nem álltak mellé. Sőt, egyenesen megfenyegették, hogy anyagilag csakis akkor támogatják továbbra is, ha az Egyesült Államok területén keres egy másik rendezvényszervezői állást.

Mindeközben, hogy valamennyire világosabban láthasson és feltöltődjön egy kis pozitív energiával, a barátai azt javasolták neki, hogy jöjjön el az egyik előadásomra. Azon az estén éppen a tükörbe nézésről beszéltem. A tükörbe nézés működését illusztrálandó, arra kértem a közönséget, hogy azonosítsák be a kapcsolataikban és az életkörülményeikben meglévő tükreiket. Ehhez azt javasoltam nekik, hogy gondoljanak bele azoknak az embereknek a helyzetébe, akik valamilyen módon kényelmetlen helyzetbe hozták őket. Emily azonnal felemelte a kezét. Elmesélte, hogy a szülei mennyire ellenzik, hogy a vágyait követve Afrikába menjen, és hogy még azért is ledorongolták, hogy egyáltalán megfordult a fejében ilyesmi. Szomorúan, az áldozat szerepében megrekedve tette fel nekem a kérdést:

– Mégis hogyan mutathat nekem tükröt ez a helyzet? A szüleim teljesen ellenem vannak. Nem hiszik, hogy elég értékes vagyok ahhoz, hogy az afrikaiakat segíthessem.

Erre visszakérdeztem:

– Szerinted értékes vagy?

A kérdésemen elgondolkodva könnycseppek gördültek le az arcán.

– Nem hinném – válaszolta.

Azzal segítettem Emily-nek jobban megérteni a helyzetet, hogy lehetőséget nyújtottam neki arra, hogy belenézzen a szülei ellenállásának tükrébe. A szülei hitetlensége, hogy képes lesz helytállni, a saját magával kapcsolatos bizonytalanságát tükrözte vissza. Emily szülei tudat alatt megérezték az ő bizonytalanságát; ezért féltek annyira a döntésétől, hogy Afrikába megy. Ha magabiztosan állt volna eléjük, akkor – a saját elképzeléseik ellenére is – máshogy reagáltak volna. Ha magabiztos energiát sugároz, ők is magabiztosnak érzik magukat. Egy hónap elteltével pontosan ez történt. Emily alaposan beleásta magát a szóba jöhető nonprofit álláslehetőségekbe Afrikában. Jelentkezni kezdett rájuk, és amint megkapott egy állást, megtervezte, hogyan költözik oda, és komolyan kitartott a terve mellett. Ennek köszönhetően sokkal magabiztosabban állt hozzá a saját döntéséhez. Amikor újra előhozakodott a témával a szüleinek, könnyedén és határozottan vázolta fel előttük a tervét. Ettől az ő energiájuk is teljesen átalakult. Most már a lányuk magabiztosságát tükrözte.

Amikor a tükörbe nézés módszerét alkalmazod a kapcsolataidban, ne feledd megvizsgálni, hogy azok az emberek, akikkel nehézségeid vannak az életedben, milyen magaddal kapcsolatos érzéseket keltenek benned. Majd kérd meg a belső vezetődet, hogy mutassa meg, milyen gyógyulatlan elképzelések lakoznak ezeknek az érzéseknek a hátterében. A folyamat következtében erősebb, szeretetteljesebb kapcsolataid lesznek, mert nem kell többé neheztelned a többiekre. Így át tudod irányítani ezt az energiát az érzéseid tisztázására és arra, hogy egészségesebb képet alaíthass ki a tükörben.

HIÁNYOSSÁGOK A TÜKÖRBEN

A tükörbe nézésben az is nagyszerű, hogy lehetővé teszi, hogy meglássuk a saját hibáinkat. Sőt, gyakran pont azok a tulajdonságok lakoznak bennünk is, amelyekre másokban olyan erősen reagálunk.

Ezzel az új tudatossággal biztatlak arra, hogy figyelj oda, hol mutogatsz másokra. A kellemetlen érzéseidet használd indító lökésnek arra, hogy fordíts egyet a dolgon, és nézz befelé. Ezek a pillanatok lehetőséget nyújtanak arra, hogy belepillants az Univerzum tükrébe, és megértsd, milyen bosszantó, csúf dolgok rejtőznek benned. Lehet, hogy egy régi barátnőd, akit már kinőttél, minden alkalommal az idegeidre megy, amikor találkoztok, mert folyton drámát csihol, és amikor a barátaitokkal lógtok, muszáj veszekedést kezdeményeznie.

És hol tükröz ez téged? Lehet, hogy az a helyzet, hogy a barátaid nem figyeltek eléggé oda rád a suliban. Talán szerényebb voltál, mint a többiek, és bár nagyon vágytál a figyelemre, az mindig azokra irányult, akik lazábbak és hangosabbak voltak nálad. Nem tehetsz róla, most is úgy érzed magad, mint gyerekkorodban, amikor szeretted volna, hogy rád is figyeljenek, de a drámakirálynő barátnőd minden figyelmet bezsebelt magának – még akkor is, ha csak negatív figyelmet kapott. Ha kész vagy felelősséget vállalni a tükörben látott képért, azt javaslom, ne mutogass többé másokra, hanem kezdj magadba nézni. Ha azon kapod magad, hogy lehúzol másokat, vagy a hibáikra összpontosítasz, az a biztos jele annak, hogy nem tudod, mi megy végbe benned. Akik szeretnek rámutatni mások hibáira, azok valójában mélységesen rettegnek attól, hogy magukban is meglássák azokat.

A TÜKÖRBEN LÁTOTT POZITÍV DOLGOK

A tükör nem csak azt mutatja meg, amin változtatnunk kell. A bennünk lévő szépséget is visszatükrözi. A világban látott szépség a magadban látott szépség. Egyszer elnéztem például, amint egy barátom együttese fellépett egy parkban. Annyira megindított a banda boldogsága a színpadon és a zene, amit játszottak, hogy sírni kezdtem. Rájöttem, hogy az öröm, mely az együttest hallgatva tört rám, a belül érzett örömömet tükrözte vissza. Mások nagyságának elismerése csodálatos tükör, melybe belenézve elismerheted a saját magadban érzett nagyságot.

A TÜKÖRBE NÉZÉS EGYENLETE

Ez az egyenlet vezet el mindannak értelmezéséhez, amit az Univerzum visszatükröz neked. Ha komolyan veszed ezt a módszert, olyan rejtett aspektusokra bukkanhatsz saját magadban, amelyeket eddig esetleg féltél meglátni. Amikor vezetőként alkalmazod a tükröt, nagyon fontos, hogy soha ne elemezd túl a visszavetített képeket. Ezért kezdjük ezt az egyenletet a mozgásos lépéssel – mely ez esetben a járás lesz – a szokásos újragondolás helyett. Arra foglak megkérni, hogy a fizikai járást vonatkoztasd arra a képletes mozgásra, amikor kisétálsz egy helyzetből, amely esetleg negatív érzéseket keltett benned a tükörbe nézési folyamat alatt. Járás közben átgondolod majd, hogy hogyan reagáltál az éntudatosságnak azokra a pillanataira, amelyekkel foglalkozol.

Ezt a lépést meditáció követi, melyben elvezetlek a felettes énedhez, hogy még több visszajelzést kapj arról, amit a mostani tükörbe nézés során megtanultál. Hogy még mélyebben belenézhess a tükörbe, a meditációdat ÉN-írás követi majd, melynek során még több belső igazság és önreflexió jöhet át a papírra. A folyamatot az újragondolás lépésével zárjuk, ahol több módszert is ajánlok majd neked a tükörbe nézés alkalmazására az életedben.

Mielőtt belevágnál ebbe az egyenletbe, tedd fel magadnak az alábbi kérdéseket: Gyakran érzem úgy, hogy védekezőn, zaklatottan vagy frusztráltan reagálok másokra? Vannak olyan emberek az életemben, akik valóban mindig rátapintanak a gyenge pontjaimra?

A TÜKÖRBE NÉZÉS EGYENLETE –

Harminc nap tükörbe nézés

ELSŐ LÉPÉS: Mozgás

Miután a tükörbe nézés módszerét használtad, hogy kiderítsd, mennyiben tükröz valaki másnak a viselkedése olyasmit, ami mélyen benned rejlik – legyen ez akármilyen hiányosság vagy elnyomott érzelem –, arra kérlek majd, hogy a lehető leghamarabb vidd el az egódat sétálni.

Sétálj ki abból a helyzetből, amely kiváltotta ezt a tükörképet. Vidd el magad egy tizenöt perces sétára, és engedd, hogy csak úgy áramoljon az elméd. Hagyd, hogy a gondolataid és az érzéseid minden egyes lépéssel áthaladjanak rajtad. Fogadj szívesen minden gondolatot. Ne told félre vagy ítéld el őket, csak figyelj oda rájuk. Az Tanítás szerint az ego szólal meg a leghamarabb és a leghangosabban. Ezért tudd, hogy a kezdeti gondolataid az egótól eredhetnek. Csak hagyd, hogy áthaladjanak rajtad minden egyes megtett lépéssel. Sétálj ki egy közeli parkba, a tengerpartra, egy padra, vagy csak kuporodj le valahol, ahol jól érzed magad. Ha megtaláltad a helyet, ülj le egy ötperces meditáció erejéig.

MÁSODIK LÉPÉS: Befogadás (Meditálás/ÉN-írás)

Lazán hunyd be a szemed. Szívd be mélyen a levegőt az orrodon keresztül, majd fújd ki a szádon. Helyezkedj el ebben a környezetben. Gondolj arra a személyre vagy helyzetre, aki/amely az adott érzelmedet tükrözte. Mondd fennhangon az Univerzumnak: „Segíts megértenem ezt a képet, kérlek! Mit kell megtanulnom ebből?” Majd ülj le öt percre, és figyelj oda a belső vezetődre. Maradj nyitott arra, amit mondani akar. Érkezhet az üzenet egy érzés vagy gondolat formájában. Érezd át az érzéseidet az adott pillanatban. Lélegezz és fogadj el. Tartsd fejben, hogy előfordulhat, hogy nem jön meg azonnal a válasz. Légy türelmes, és tudd, hogy az intuíciód a nap bármelyik szakában szólhat hozzád. Úgyhogy maradj nyitott a válaszaira.

ÉN-írás

Amint a meditációnak vége, fogj neki rögtön az ÉN-írásnak. Engedd, hogy őszinte belső hangod átjöjjön az íráson. Lazítsd el a gondolataidat, és hagyd, hogy az ÉN-ed irányítsa őket. Az érzéseid vezessék a tolladat írás közben. Gondolkodj el azon, hogy hogyan reagáltál mindarra, amit a tükörbe nézés során megtanultál. Ha például abból, hogy az anyád folyton azzal nyaggat, hogy nincs barátod, azt tudtad meg magadról, hogy félsz, hogy soha nem leszel szerelmes, írd le, ettől hogyan érzed magad. Ha a rettenetes pletykafészek barátnődtől azt tanultad meg magadról, hogy te is szeretsz pletykálkodni, mert azzal, hogy másokat lehúzol, jobban érzed magad a bőrödben, írd le, hogy ettől hogyan érzed magad. Ne ítélkezz, csak figyelj meg mindent. Ne feledd, a tükör nem arra való, hogy pocskondiázd vagy büntesd magad, hanem lehetőséget nyújt a fejlődésre. Minden tükör egyre mélyebbre ható önismereti lehetőséget kínál.

HARMADIK LÉPÉS: Újragondolás

Most, hogy szántál rá időt, hogy igazán elgondolkodj, mit tanultál magadról a tükörbe nézés technikájának segítségével, ideje kitalálni, hogy hogyan változtass a dolgokon. A már említett két példánál maradva, ha rájössz, hogy titokban szeretsz pletykálni másokról, ideje elfogadnod, hogy készen állsz foglalkozni ezzel a viselkedésmintával. Ugyanez vonatkozik arra, ha valamilyen elnyomott érzelmet fedeztél fel magadban, például félsz, hogy soha nem leszel szerelmes. Eldöntheted, hogy kikapcsolod ezt a félelmet. Amint rájöttél, hogy milyen viselkedésmintával kell foglalkoznod, írd le. Írhatod például ezt: „Tudatos erőfeszítéseket fogok tenni azért, hogy NE pletykáljak másokról.” Vagy: „Nem akarok több energiát pazarolni az attól való félelemre, hogy soha nem leszek szerelmes; inkább arra fordítom ugyanezt az energiát, hogy kilépjek a világba, és megéljem az életet.” A további változást megkönnyítendő lapozz vissza, és próbáld ki az érzés-, a megbocsátás- vagy az egyensúlyegyenleteket is a problémák egyikére.

Használd örömmel a tükörbe nézés módszerét a belső fejlődésedhez és ahhoz, hogy őszintén elismerd magad. Ne feledd, hogy minden tükör csodálatos lehetőséget kínál arra, hogy befelé tekints, és még több helyet készít elő a belső vezetés befogadására. „Tisztítsd hát meg a tükröt, és senki nem érti majd félre a belőle előragyogó üzenetet”, írja A csodák tanítása.

A tükörbe nézés egyenletének harmincnapos gyakorlata jól jöhet majd a következő fejezet egyenletének gyakorlása során. Az Ötödik fejezetben segítek, hogy elengedd az ego szerelmi kapcsolatokra vonatkozó illúzióit. A tükör használatával kapcsolatos újonnan felfedezett tudásod nagyon hasznos lesz majd, amikor közelebbről megvizsgálod, hogyan állsz hozzá a kapcsolatokhoz.

Nem az a feladatod, hogy a szeretetet keresd, hanem csak az, hogy keress és találj meg minden akadályt magadban, amelyeket te építettél ellene.

A bálványok korlátok. Ezek azok a hiedelmek, miszerint léteznek boldogságra vezető formák… Ha a bálványok mellett döntesz, a veszteség mellett döntesz.

A csodák tanítása

Michelle-nek nagyon jól mentek a dolgai! Szuper állása volt, jó fej barátai, egészséges önképe és egy csomó izgalmas hobbija. A szabadidejében táncórákra és múzeumokba járt, és imádott regényeket olvasni. Könnyű, lendületes élete volt, tele inspirációval. És akkor megismerte Aaront. Találkozásuk első pillanatában elöntötték agyukat a hormonok. Mivel Michelle nem volt nagyon tapasztalt szerelmi téren, egészen letaglózták az érzések. Úgy érezte, az egész lénye belülről ragyog. Gyorsabban vert a szíve és bódulatban élt a teste, mintha egy szerelempalacsintába lett volna betekerve. A legenyhébb kifejezéssel élve is vibráltak. Egy hét leforgása alatt komoly párkapcsolat alakult ki közöttük.

A szerelmük második hónapjára Michelle barátnői, Samantha és Lila elkezdték mondogatni, hogy észrevették, mennyire megváltozott a lány: hogy már soha nem szakít rájuk időt, és mindig mintha szorongana vagy aggódna valami miatt. Nem tudták, mi lett az ő boldog, vidám barátnőjükkel. Annyi történt, hogy Michelle újdonsült szerelmi kapcsolata egotornádóba szippantotta a lányt. A kapcsolatuk elején a két fiatal csak egymással foglalkozott; minden más megszűnt számukra, és két hónapon belül mintha teljesen elveszítették volna az addigi életüket. Attól aztán csak rosszabbodott a helyzet, hogy Michelle és Aaron szerelme addig teljesen ismeretlen, bizonytalan érzéseket hívott elő a lányban.

Az egója őrülten, tonnaszám kreált olyan illuzórikus félelmeket, amelyekkel azelőtt soha nem találkozott. Az ego romantikus illúzióinak köszönhetően végül oda jutott, hogy teljesen elveszítette szem elől a saját élete addigi csodáit. Kezdte Aaront tekinteni a boldogsága egyetlen forrásának, és teljesen elhanyagolta az összes többi kapcsolatát, amelyet a férfi megismerése előtt kialakított. Bálványozta Aaront, és csak akkor érezte igazán teljesnek magát, amikor együtt voltak.

Michelle legjobb barátnője, Samantha haragudott az Aaronnal való kapcsolatára. A dühe pedig tökéletesen tükrözte a saját belső haragját. Samantha haragudott magára, mert nem volt bátorsága szerelembe esni. Mivel az apja elhagyta a családot, amikor ő még kicsi volt, az egész életét végigkísérte a félelem, hogy a férfiak elmennek. Ennek elkerülhetetlen következménye lett, hogy az egója kontrollja miatt képtelen volt valóban megtapasztalni a szerelmet.

Lila, a másik barátnő másféle irigységet élt át, amikor Michelle és Aaron összejöttek. Ő azért neheztelt, mert egy fiú miatt elveszítette a barátnőjét. Emellett ráadásul féltékeny volt Michelle-re, amiért neki volt kedvese. Lila egészségtelenül nagy szerepet tulajdonított a párkapcsolatnak. Ennek az volt az oka, hogy az anyja folyamatosan a házasság fontosságával nyaggatta. Ezért az a tény, hogy a barátnőjének ilyen komoly kapcsolata lett, a saját abbéli félelmét fokozta, hogy ő nem elég jó ahhoz, hogy szerelme legyen.

Biztos vagyok benne, hogy könnyedén bele tudod élni magad akár Michelle, akár Samantha vagy Lila helyzetébe, vagy legalábbis ismersz valakit, aki megtapasztalta már az ego szerelmi bohóckodását. Amikor az ego szerelmi kapcsolatra akad, ott minden más szeretetet kidob az ablakon. Ne feledd, hogy a Tanítás úgy hivatkozik az egóra, mint „szó szerint félelmetes gondolatra”. Ezért amikor az ego párkapcsolatba lép (vagy egyszerűen abba, amit az ember annak lát), ott elszabadul a pokol. Amint talán már tapasztaltad, az életnek ez a területe hihetetlenül nehéz. A párkapcsolat az a terep, ahol az ego valóban leteríthet.

Én voltam már mindhárom nőhöz hasonló helyzetben. Az egóm számos szerelmi tragédiájával foglalkozva végül bölcsen arra jutottam, hogy ideje elengedni a saját romantikus illúzióimat. Ebben a fejezetben egészséges adagot adok át neked azokból a leckékből, amelyeket én lassan, de biztosan megtanultam. A Tanításnak hála, azóta sokkal jobban élvezem a randizást és a kapcsolatokat, és sokkal könnyebben navigálok bennük. Ebben a fejezetben tehát azt fogom elmondani, hogy pontosan hogyan változtatta meg teljes mértékben a Tanítás a randizásról és a kapcsolatokról alkotott elképzeléseimet. Először elmondom, hogyan viselkedik az ego a párkapcsolatokban, majd rámutatok, hogyan blokkolja az ego az ÉN-edet, amikor szerelemről van szó. Utána arról lesz szó, milyen eredményre számíthatsz, ha beveted az ÉN-egyenletet, és megpróbálsz helyreállni az ego kapcsolati fronton végzett pusztítása után. Remélem, azzal, hogy átadom az általam tanultakat, sikerül egyszerűbb képet festenem neked az élet egy olyan területéről, amelyet gyakran őrülten komplikáltnak látunk.

A ROMANTIKAMENTES EGO

A kapcsolatok összetettségéért az ego a hibás. A romantikamentes ego valójában csak egy elbaltázott illúzió, amely azon alapul, hogy a múltban élünk, és félünk a jövőtől. Az emberek általában a múltjuk poggyászával lépnek be egy párkapcsolatba. Láttam már teljesen normális, kiegyensúlyozott embereket, akik az ego romantikus illúzióinak köszönhetően abszolút kivetkőztek magukból. Elmondhatom, hogy én is közéjük tartoztam.

Az ego például gyakran suttogja a fülünkbe, hogy nem vagyunk elég jók a partnerünknek, vagy hogy ő nem elég jó nekünk. Vagy éppen azt mondja, hogy a boldogságod egy másik ember karjaiban rejlik. Az ego gyakran tükrözi az egyik, vagy akár mindkét szülőnk viselkedését. Ha például alázatos anya mellett nevelkedtél, te is könnyen az ő nyomdokaiba léphetsz. Vagy ha az apád elnyomott, választhatsz olyan partnert magad mellé, aki szintén ezt teszi veled. A szüleinktől felszedett viselkedésminták közvetlenül kihatnak a jelenlegi kapcsolatainkra. Az ego által újrateremtett múltbéli helyzetek sajnos mindig két vállra fektetik a szerelmet.

Ráadásul az ego azzal kavarja és rontja meg a szerelmi kapcsolatokat, hogy a múltbeli félelmeidet használva okoz rettegést a jelenben. Ha egy korábbi barátod megcsalt, valószínűleg bizalmi problémáid lesznek a mostani kedveseddel annak ellenére, hogy ő esetleg semmi olyat nem tett, ami ezt indokolná. Ráadásul csak tovább romlanak a dolgok, hogy az ego attól való félelmében, hogy esetleg nem vagy menő, nem hagyja, hogy önmagad légy. Lara például több mint egy évig járt Dannel, és ezalatt végig úgy tett, mintha szeretne sportolni, house zenét hallgatni és strandra járni, csak hogy a fiú azt higgye róla, belevaló csaj. Dannek mindeközben esélye sem volt arra, hogy megtudja, mi érdekli Larát igazán. Mivel valójában soha nem ismerte meg a lányt, szakított vele, mert úgy érezte, a másik nem sok mindent adott bele a kapcsolatba, ő pedig többet várt ennél egy társtól. Larát az egója kényszerítette rá, hogy megtagadja saját belső igazságát, és ez azután egy olyan illuzórikus ösvényre terelte, aminek eredményeképp elvesztette a párkapcsolatát.

Az ego pedig a végén telekürtöli a világot a maga hülyeségeivel: „A férfiak csak a kurvákat szeretik”, és „A nőkkel nehéz”. Ezek az úgynevezett „tények” egyenesen szemétre való gondolatok. Ha kész vagy elengedni mindazokat a romantikus illúziókat, amelyek eddig szabotálták a szerelmi kapcsolataidat, vértezd fel magad az alábbi módszerekkel, és vidd őket magaddal egy harminc napos elengedéstúrára.

HOGYAN BLOKKOLJA A

ROMANTIKAMENTES EGO AZ ÉN-EDET

Különleges kapcsolatok

A szerelemben az egyik tiltott dolog a partnered bálványozása. A Tanítás leckéiből megtanultam „a bálványok mögé nézni”. A szerelmedet bálványozva őt teszed meg a boldogságod kizárólagos forrásává. Nélküle nem érzed teljesnek magad. Ez rémálom. A Tanítás szerint „Azonban soha nem a bálványokra vágysz. Hanem arra, amit szerinted a bálványok kínálnak neked…”. Ha a teljes boldogságodat egyetlen konkrét személytől teszed függővé, azzal súlyosan eltolod az életedet; nagyon hasonlóan ahhoz, mint ami végül Michelle-lel és Aaronnal történt. Michelle következetesen a barátai, a karrierje és a személyes élete elé helyezte a párkapcsolatát. A lány bálványozta Aaront, és megtagadta a saját ÉN-jét azzal, hogy minden iránymutatást és szeretetet csak tőle várt.

Erre utal a Tanítás úgy, mint az ego „különleges kapcsolatára”. A valóságban ez a „különleges kapcsolat” egyáltalán nem olyan különleges. Gyakorlatilag elválaszt a saját belső vezetődtől, mert elhiteti veled, hogy a „megváltás” (boldogság) rajtad kívül található; annak a bizonyos másik felednek a karjaiban. A „különleges” kifejezésben benne rejlik, hogy „más”, amit az ego úgy értelmez, hogy „jobb, mint”. Amikor a számodra fontos másik személyt „különlegessé” teszed, azzal jobbá válik a barátaidnál, a munkádnál, a családodnál, és határozottabban jobbá válik nálad. A Tanítás azt írja, hogy „A különleges szeretetkapcsolat a legerősebb fegyver, amellyel az ego igyekszik távol tartani téged a mennyországtól…”. (Amikor a Tanítás a mennyországot említi, az alatt a lendületes, félelemmentes, boldog, és folyamatosan az ÉN-hez kapcsolt életet érti.)

Ráadásul a „különleges kapcsolatot” két nem teljes ember alkotja, akik azért jöttek össze, hogy kitöltsék a másikban lévő űrt. A „különleges kapcsolat” azt jelenti, hogy az egyik ember üressége és bizonytalansága kitölti a másik emberét. Az egyik igénye arra, hogy teljes legyen, a másik abbéli igényével találkozik, hogy értékeljék őt. Mint Lila esetében, aki úgy érezte, hogy azért kell neki párkapcsolat, hogy teljesnek érezhesse magát. És akkor találkozott Matt-tel. Bizonytalan srác volt, aki soha nem érezte elég jónak magát, csak ha egy lány volt az oldalán. Lila hiányérzete tökéletesen betöltötte Mattben a maga hiányérzete felett érzett űrt. Ennek köszönhetően egymás megszállottjai lettek, és bálványozták egymást. A kapcsolatuk így ment egy ideig, amíg Lila úgy döntött, hogy kész más, a kapcsolatukon kívül eső örömforrások befogadására is. E célból új állást keresett, új barátokat szerzett, és elkezdett edzőterembe járni.

Mivel ezekből az új dolgokból belülről töltekezett, már nem volt szüksége Mattre ahhoz, hogy betöltse a benne lévő űrt. És Matt bizonytalansága hamarosan taszítani kezdte Lilát. Ami pedig a fiút illeti, neheztelni kezdett Lilára az új időtöltések miatt. Lila végül szakított Matt-tel, és egyedül hagyta az érzéseivel, hogy nem teljes magában. Ez a „különleges kapcsolatok” egyik egészségtelen kimenetele a sok közül.

A „különleges kapcsolat” mindig ingoványos talajra épül. A „különleges” személyt olyan magas piedesztálra helyezték, hogy ha a legenyhébb hibát véti is, mindkét fél azonnal szétesik attól az érzéstől, hogy nem teljesek. A következő Tanítás-idézet szintén ezt erősíti: „Azért keresel bálványokat, mert a teljességre vágysz.” Az ÉN-lány fordításában: amikor bálványozod a társad, az arra utal, hogy nélküle nem hiszed teljesnek magad, és egy másik emberben vágysz a teljességre. Mint az a csöpögős mondat a Jerry McGuire című film végén, amikor a srác azt mondja a lánynak: „Te teszel teljessé.” Sajnálom, hogy tőlem kell megtudnod, de soha, egyetlen kapcsolat sem tehet teljessé. A helyzet az, hogy nem kell olyan távol keresned a teljesség érzését.

Minden csodálatos tulajdonság, amire vágysz, máris ott lakozik benned! Tudom, hogy most arra gondolsz: „Na ne már, mindjárt előáll ezzel a minden szeretet, amire szükséged van, máris ott van benned szarsággal.” És tudod, mit? Tényleg ez következik! Pontosan ez az, amit mondani akarok. Azt akarom mondani, hogy TELJES vagy, és a szeretet olyan végtelenül hatalmas mennyisége tölt el, amelyhez semmiféle kapcsolat nem érhet fel. Lehet, hogy ezek ma még csak szavak számodra, de én büszkén teszek tanúbizonyságot erről a hatalmas szeretetforrásról. A Tanítás kijelenti: „Alig hiszel önmagadban, mert nem vagy hajlandó elfogadni a tényt, miszerint ott él benned a tökéletes szeretet, és így önmagadon kívül keresed azt, amit csak önmagadban lelhetsz fel.” Ha többé nem kívül keresed a boldogságot, és az ÉN-edhez fordulsz önszeretetért, megtanulod, hogy nem kell a „különleges kapcsolatokat” keresned. Ennek a fejezetnek az ÉN-egyenlete, vagyis az elengedésegyenlet olyan eszközöket ad a kezedbe, amelyek segítségével megpillanthatod a benned lakozó nagyságot.

Fojtogatás és kontrollálás

Sally azzal a panasszal jött el hozzám életvezetési tanácsadásra, hogy egyedül érzi magát, és sem a barátnői, sem a kedvese nem keresik a társaságát. Elpanaszolta, hogy az Európában tanuló barátja nem válaszol az e-mailjeire, a barátnői nem vesznek részt az általa szervezett eseményeken, a húga pedig nem hívja vissza őt. Úgy érezte, a világon senki nem figyel rá, és mindenki elhanyagolja.

Ezek az érzések Sally gyerekkorában gyökereztek. Kislányként soha nem kapott kellő figyelmet az apjától, aki klinikai depresszióban szenvedett, és érzelmileg képtelen volt megadni neki a figyelmet, amire sóvárgott. Egy éve jött el hozzám, telítve az apja iránt érzett haraggal. Az azelőtti tizenöt év során ennek a dühnek köszönhetően játszotta újra az apjával való kapcsolatában meglévő feszültséget minden szerelmi és baráti kapcsolatában. Irányítani, manipulálni, nyaggatni és kiabálni kezdett azért, hogy az emberek reagáljanak rá.

Külső haragja ösztönös és azonnali reakció volt, mely az apja iránti érzéseit tükrözte. Elmagyaráztam Sallynek, hogy a barátai nem az apja, és hogy ha továbbra is azzal azonosítja a boldogságot, hogy figyelmet kap másoktól, annak súlyos következményei lesznek. Azt is elmondtam neki, hogy a barátai azért nem keresik a társaságát, mert minden egyes felkérése mögött manipulatív elvárás lappang. Amikor hívja őket, minden egyes alkalommal tányéron kínálja nekik a múltját. A szúfi költő, Rúmi tanácsát követve én is csak azt mondhattam neki, hogy ne etessen másokat a saját fájdalmával. Tudattam vele azt is, hogy a többiek csak akkor hallanak meg minket igazán, ha elvárások nélkül kérünk.

Sally történetének két nagy tanulsága van. Az első az, hogy azt az energiát kapod vissza, amit kiadsz. Ha manipulatív, irányító energiával szolgálsz az embereknek, elfutnak előled. Elmondtam Sallynek, hogy a gond nem az, amit kér, hanem ahogyan kéri. Kedves hanghordozása ellenére a kérések hátterében álló kontrolláló energia miatt mindenki menekül előle. A kedvese még az interneten keresztül is érezhette ennek az energiának az áradását.

Minden arra irányuló erőfeszítésünk, hogy nyaggassuk és fojtogassuk az ismerőseinket és szeretteinket, hogy így elégítsük ki a saját szeretet- és figyelemigényünket, végül elengedhetetlenül a kapcsolataink kárára megy majd. És mit tehetsz, hogy ez megváltozzon? Egyetlen szóban össze lehet foglalni: elengedés.

A TANULSÁGOK

Egyes számú tanulság: A szerelmed nem a kizárólagos villanykapcsolód

Az ego hiteti el veled, hogy a szerelem az egyetlen módja annak, hogy bizsergést érezz. A Tanítás filozófiája segíthet ezt másképpen látnod: törekedj arra, hogy a szerelmi kapcsolataid testvériesebbek, ez utóbbiak pedig romantikusabbak legyenek. A „testvéries” kifejezés itt egyszerűen a barátságra utal. A Tanítás szerint fel kell hagynod a szerelmed bálványozásával, és mindenkivel szemben egyenlő szeretetfelfogást kell alkalmaznod az életedben. Ha leveszed a hangsúlyt arról az egyetlen emberről, akkor megszűnik annyira „különlegesnek” lenni.

Ennek egy nagyon szép példájáról beszéltünk az egyik életvezetési csoportülésemen. Alexandra mesélte el azt az igen hatásos történetet, hogy a „különlegesség”, amelyet maga hozott létre a párkapcsolatában, hogyan vált világossá számára, amikor pár barátjával ment el egy koncertre. Az egyik barátnője egy kicsit késve érkezett. Az első rész alatt Alexandra észre sem vette, hogy az a barátnője még nem ért oda. Amikor végül az órájára nézett, és rájött, hogy a barátnője már több mint egy órája késik, küldött neki egy aranyos SMS-t: „Remélem, nem a dugóban ülsz. Bárcsak itt lennél!” A koncert második felére a lány meg is érkezett, és remekül érezték magukat.

Még akkor éjjel otthon, amikor Alexandra visszagondolt az estére, ráébredt, hogy mennyire máshogy kezelte volna a helyzetet, ha nem egy barátnőjét, hanem a kedvesét várja. Ha a barátja érkezett volna egyórás késéssel egy közlekedési dugó miatt, teljesen kiborult volna. Biztosan nem tudta volna élvezni a koncertet, és semmiképp sem engedte volna el a haragját, mire a fiú megérkezik. Ez az eset világosan jelezte Alexandra számára, hogy külön (magasabb) kategóriába helyezte a szerelmi kapcsolatait, mint a barátságait. Csodálatos dolog, hogy ilyen világosan megértette, milyen erős lehet az egója. Az ego szereti félelmetesnek és az élet minden egyéb kapcsolatától különbözőnek láttatni a szerelmet.

Kezdd el barátokként látni a szerelmeidet vagy azokat, akikkel randizol. Képzeld el, milyen szuper lenne, ha egy randin is száz százalékig laza lehetnél, és önmagadat adhatnád! Próbáld csak ki. Könnyítsd meg a romantikus kapcsolataidat azzal, hogy barátként nézel a partneredre. Kezdd azzal, hogy egyszerűen önmagad vagy, és tégy úgy, mintha a barátaiddal lógnál. Lehet, hogy elsőre nem lesz könnyű, de működik. Lazulj el, és légy önmagad. A saját hiteles igazságod igenis szexi. Úgyhogy ne színlelj többé, hanem kezdj el létezni. A legtöbben úgyis egy kilométerről kiszagolják, ha kamuzol. Légy önmagad!

A másik oldala a dolognak az, hogy tedd romantikusabbá a barátságaidat. Tudható rólam, hogy végtelenül lelkesedem azért a minden este fellobbanó tüzes szenvedélyért, amely az általam vezetett női csoportoktól származik. Leírhatatlan szeretet és gazdagság jellemzi ezeket a csoportokat. Amikor velük dolgozom, a legjobb és legmagasabb értelemben vett szerelmet érzem. És azért érzem így, mert így van! Valóban szerelmes vagyok minden egyes nőbe a teremben. Szerelmes vagyok az általunk mint csoport által kialakított energiába és az ott megvalósuló gyógyulásba. A terem energiája úgy megtölti a szívemet, mintha éppen a kedvesem vallott volna szerelmet első alkalommal. És a csoportban részt vevő minden nő tanúsítja ezt az élményt.

Így aztán próbára tettem őket. Megkértem őket, hogy kezdjék el megváltoztatni a különleges kapcsolatokra vonatkozó felfogásukat azáltal, hogy figyeljék meg azt a románcot, amely máris ott van körülöttük, amikor a barátaikkal vannak. A leghihetetlenebb barátságszerelmi történetekkel tértek vissza a csoportba. Erica például elment Los Angelesbe, hogy meglátogassa egy barátnőjét, és végül az egész hetet szeretetbe bugyolálva töltötték. A szeretetet a spiritualitás iránti közös szenvedélyük hívta elő. A két nő ujjongva örült ennek a kapcsolódási pontnak, és nem akartak elválni egymástól.

– Olyan volt, mintha szerelmesek lettünk volna – mesélte Erica.

Ha a szenvedély, a tűz és a romantika megvan a barátságaidban, miért kellene ezt a szerelmednél keresned? Persze mindkettő ott lehet az életedben – de miért ne hagynád, hogy a barátságaid ugyanolyan szenvedélyesek legyenek? Ne állíts korlátokat a romantika elé! Hadd bukkanjon elő a szenvedélyes szeretet minden kapcsolatodban.

Talán elsőre nem könnyű felfogni a gondolatot, hogy nem a szerelmed az egyetlen villanykapcsoló. Nem ezt tanították neked az életed során. A szőke hercegről és a fényes páncélú lovagról szóló tündérmeséken nevelkedtél. Amilyen csodálatosan hangzik ez, annyira nagy kárt okozott neked. Ezek a mesék teljes mértékben az ego „különleges szeretet” felfogását támogatják. Nem kipukkasztani akarom ezzel a buborékodat! Csak kitágítani…

Kettes számú tanulság: A kapcsolatok feladatok

Minden szerelmi kapcsolatodban ugyanazokat a viselkedéseket ismételgeted? Ugyanazokat a mintákat játszod újra, és folyamatosan ugyanaz az eredménye? Ennek az az oka, hogy minden kapcsolat feladat, mert, ahogy a Tanításban áll, a kapcsolatokban megélt akadályok az optimális fejlődés lehetőségét tartogatják számunkra. Az Univerzum olyan egyéneket hoz össze, akik a legnagyobb tanulási és gyógyulási kapacitást hordozzák egymás számára.

Gina barátnőm példájával fogom bemutatni, hogy a kapcsolatok feladatok. Gina és Will párkapcsolata egy évig tartott. Az egy év végére a lány teljesen torkig volt azzal, hogy a férfi nem akart elköteleződni. Gina készen állt a házasságra, de Will sajnos nem gondolkodott ugyanígy. Az egója helyett Gina a belső vezetőjére hallgatott. A belső hangja azt tanácsolta neki, hogy bocsásson meg a férfinak és engedje el, mert az megtesz minden tőle telhetőt. Belső vezetője tanácsát követve hihetetlenül békés módon szakított Will-lel. Ez a tapasztalás a megbocsátásra tanította. Mivel megbocsátott neki és elengedte őt, képes volt arra, hogy a fájdalmas szakítás ellenére barátok maradjanak. A Will-lel szerzett optimális tanulási tapasztalatnak köszönhetően újabb feladatot kaphatott.

Hamarosan találkozott Garrettel, aki hozzá hasonlóan készen állt a házasságra. Hét hónapot töltöttek együtt szerelemben, ezalatt Gina két fontos leckét tanult meg – elfogadni, és tiszteletben tartani a saját igényeit –, illetve új viselkedésmintákat gyakorolt. A hetedik hónap végén Garret váratlanul szakított Ginával. A lány maga is meglepődött rajta, hogy nem volt nagyon csalódott. Tudta, hogy bár ez a csodás kapcsolat nem tartott sokáig, maximális tanulási lehetőséget jelentett számára. A Tanítás szerint amikor bezárul egy tanulási lehetőség, a kapcsolat helyébe valami jobb lép (persze új tanulási lehetőségekkel). Pontosan ez történt Ginával. Két héten belül újra összejöttek Will-lel. Az alatt az idő alatt, amit külön töltöttek, a férfi maga is számos optimális tanulási tapasztalást élt meg. Vele az történt, hogy a tanulási tapasztalásai átitatták a saját magával való kapcsolatát. Megtanulta igazán szeretni magát, és rájött, hogy most már készen áll arra, hogy Ginát is ennek megfelelően szeresse.

Közös gyógyulásuknak köszönhetően most már bele tudtak vágni egy új utazásba. „Különleges” kapcsolatukat egészséges, kiegyensúlyozott kapcsolattá alakították át azáltal, hogy szembenéztek a saját egyéni feladataikkal. Ginának és Willnek már nem kellett betöltenie egymás hiányosságait; ehelyett boldogan osztozhattak az örömeikben. Miután mindketten megoldották egyéni feladataikat, az Univerzum újra összehozta őket.

A VÁLTÁS

Állítsd át a fókuszodat a képkeretről magára a képre

Az elengedésegyenlet másik nagy jutalma az, hogy a kapcsolat tartalmára kezdesz összpontosítani ahelyett, hogy a kívülről látható keretet figyelnéd. A Tanítás a „különleges kapcsolatot” úgy pozicionálja, mint valami képkeretet, amely a „fontos” világi vágyakat – mennyit keres, milyen a vallása, milyen alkat, stb. – tartalmazza. Ehhez képest a szent kapcsolat a keret helyett sokkal inkább a kép tartalmán alapul. Amikor a keret helyett a tartalomra összpontosítasz, kevesebbet kell foglalkoznod azzal, hogy mennyit keres, és ehelyett törődhetsz azzal, hogy hogyan érzed magad mellette. Azzal, hogy a keretről a tartalomra irányítod a fókuszt, elkezdheted megélni az adott személy igazságát. Ilyenkor kezdesz el valóban vibrálni. Amikor elengeded az ego világi keretét, akkor láthatod meg a partnered valódi lényegét – a szeretetet.

A szent pillanat

A romantikus kapcsolatok mindig gáncsot vetettek nekem. Éveken át ugyanazokat az illúziókat hoztam létre a szerelmi kapcsolataimban. Volt egy kapcsolatom, ahol az egóm különösképpen mindig fölém kerekedett. Egy teljes évet töltöttem dühösen, ítélkezve és a múltba ragadva. Védekező és engesztelhetetlen voltam. Próbáltam a saját problémáimhoz használni tükörként ezeket a képeket, de az egóm folyamatosan arra késztetett, hogy a barátomra mutogassak. Ezt az egoista mintát követtem egészen a július 4-i ünnepi hétvégéig. Az egóm az egész hétvégét azzal töltötte, hogy félelmetes történetekkel traktált a kapcsolatomról. A hosszú hétvége második napjára annyira telebeszélte a fejemet, hogy betelt a pohár.

Ezért elhatároztam, hogy mielőtt elmegyek megnézni a tűzijátékot, leülök meditálni, és a belső vezetőmhöz fordulok segítségért. Közben pedig hagytam, hogy az ÉN-em tegye a dolgát. Átengedtem a gondolataimat az Univerzumnak, és a belső vezetőm hangjára figyeltem. A meditáció elején fennhangon kimondtam: „Feladom a barátom iránt érzett haragomat, és úgy határozok, hogy megbocsátok neki. Segíts, hogy máshogy láthassam őt!” Másodperceken belül érezni kezdtem, ahogy a haragom megenyhül, és az ÉN-em átveszi a vezetést. A barátom belépett a meditációmba. Tisztán láttam őt magam előtt. Szemben álltunk egymással. Hamarosan kezdett megváltozni a teste. Fehér fénysugarak ömlöttek át rajta, és eltűnt a testi alakja. Bár a testét már nem láttam, éreztem, hogy még mindig ott van velem. Hatalmas megkönnyebbülést éreztem. Beburkolt a szeretet.

Abban a pillanatban valóban meg tudtam bocsátani neki az egóm által rátolt hazugságokat, és már egyenlőnek láttam, nem „különlegesnek”. Az ártatlanságát megértve úgy éreztem, mintha egyetlen összekapcsolódott, ragyogó fényből álló energia lennénk. Ez sokkal jobb volt, mint a július 4-i tűzijáték! „Szent pillanat” volt.

Szent pillanat bármikor létrejöhet, amikor úgy döntesz, hogy az ÉN-ed elé viszed a félelmeidet, hogy meggyógyulj. Az ÉN-ed mindent meg tud gyógyítani, amit neki ajánlasz. A szent pillanatban az ÉN-ed megmutatja, hogyan bontsd le az egód illúzióit a megbocsátás révén. Nálam akkor ragyogott át ez a szeretet, amikor képes lettem egyenlőként, nem tőlem különálló „különlegesként” tekinteni a barátomra. Abban a pillanatban el tudtam engedni a félelmeimet és a dühömet, és igaz valójában láttam őt.

Ennek köszönhetően elárasztott a békesség érzése. A Tanításban ez áll: „…a szent pillanatban senki sem különleges, mert a szent pillanatban nem kényszeríted rá igényeidet testvéreidre, hogy így próbáld meg őket magadtól eltérőnek látni. A múltból származó értékek nélkül mindegyiküket egyformának és magadhoz hasonlatosnak látod majd, és nem látsz elkülönülést köztük és önmagad között sem. A szent pillanatban olyannak látsz majd minden kapcsolatot, amilyen akkor lenne, ha csak a jelent érzékelnéd.”

A szent kapcsolat

Lehet úgy élni a kapcsolatainkban, hogy a legelső pillanattól kezdve lehetőségünk legyen mindenre szeretetteljes lencsén keresztül nézni. Ezt nevezi a Tanítás „szent kapcsolatnak”. A következőkben végigvezetlek az elengedésegyenlet lépésein, melyekkel útjukra bocsáthatod saját romantikus illúzióidat. Amint sikeresen megszabadultál ezektől az illúzióktól, közelebb kerülhetsz ahhoz, hogy szent kapcsolatokat alakíts ki.

A szent kapcsolat más előfeltételen nyugszik, ami a következő: „Mindkét fél magába tekint, és nem lát magában hiányosságot. Ilyenkor elfogadják teljességüket, és egy másik teljes emberrel egyesülve kiterjesztik azt.” A Tanítás ezen sorai két teljes, gyógyult egyén szeretetben, nem pedig félelemben való összekapcsolódásaként mutatják be a szent kapcsolatot. Szent kapcsolat azoknál alakul ki, akik nem futottak el a feladatik elől, és követték az ÉN-jüket. Mivel mindkét személy teljes ember, nincs szükségük arra, hogy bálványozzák a partnerüket. A szent kapcsolatban élők egyenlő felekként tekintenek egymásra. A Tanítás így szól erről: „A benned lakozó szentség tőle való. És azáltal tér vissza hozzád, hogy meglátod benne.” Ez megmagyarázza, hogy a két teljes egyén belső fénye egymást tükrözi. A szerelmükben látott fény a saját, önmagukra visszatükröződő belső fényük. A szent kapcsolatban a másik ember nem kiteljesít, hanem sokkal inkább veled együtt élvezi a teljességet.

AZ ÉN-EGYENLET ALKALMAZÁSA

A KAPCSOLATOKBAN

Az elengedésegyenlet segít szent felfogássá alakítanod a „különleges szeretettel” kapcsolatos romantikus illúzióidat. Az egyenlet első lépése az újragondolás, melynek segítségével életed egyéb területein is megláthatod a fényt romantikus partnered mellett. Az egyenlet emellett leltárt készíttet veled arról, hogy hogyan láttad eddig a szerelmet, és segít átgondolni az esetleges negatív észleléseidet. Az egyenlet ezt követő mozgásos fázisában megismersz néhány igen nagyszerű fénygyújtó fizikai tevékenységet, amellyel ÉN-edzettem. Ezek a fénygyújtó mozgásformák olyan „csatlakozóval” látnak el, amelynek segítségével a saját villanykapcsolód lehetsz.

Azzal, hogy több fényt találsz magadban, megszabadulhatsz a saját magad által létrehozott „különleges kapcsolatoktól”. (És őket is felszabadíthatod.) Ezután az egyenlet olyan meditációsorozattal vértez fel, amelyet stratégiailag úgy állítottam össze, hogy segítsen elengedni a romantikus illúziókat. Ezek a meditációk felesleges kiborulásokat spóroltak meg nekem. Ahhoz, hogy teljes mértékben megkapd a belső vezetőd iránymutatását, kövesd a meditációt, majd ÉN-írással írj magadnak egy elengedő levelet, mely új viselkedésminták ösvényére vezet. Ez a levél szent szerződés lehet, melyet magaddal és az Univerzummal kötsz, és amelyben változásra kötelezed el magad. Folyamatos emlékeztetőként működik továbbá azzal kapcsolatban, hogy az egód hogyan kerekedik föléd, amikor szerelemre kerül a sor.

Az elengedésegyenlet segítségével minden kapcsolatodban meg tudod majd tisztelni az ÉN-edet azzal, hogy teljesíteni tudsz minden feladatodat, amelyet az adott kapcsolatok tartogatnak számodra. Az elengedésegyenlet gyakorlásával minden romantikus kapcsolatból adódó feladat annak a megtapasztalása felé visz, amelyet a Tanítás „szent szeretetnek” nevez.

Amikor belevágsz az elengedésegyenletbe, figyeld meg a romantikus kapcsolataidban követett mintázatodat. Tedd fel magadnak az alábbi kérdéseket: El szoktál bukni a szerelmi kapcsolatokban? Azon veszed észre magad, hogy újra és újra minden kapcsolatban ugyanazokat a mintákat követed? Beleragadsz a félelembe, ha szerelmes vagy?

AZ ELENGEDÉSEGYENLET –

Harminc nap gyakorlás a romantikus illúziók elengedéséhez

ELSŐ LÉPÉS: Újragondolás

Ahhoz, hogy legyőzd az egód szerelemmel kapcsolatos tévhiteit, el kell kezdened megváltoztatnod a gondolkodásodat. Először arra kérlek, hogy nézd meg közelebbről, milyen mintákat követ az egód a romantikus kapcsolatokban. Majd rávezetlek, hogyan láthatod másképpen a dolgokat, ha a fókuszodat átállítod a keretről a képre. Ezután meg kell keresned a fényt az életed egyéb területein is a romantikus partnereden kívül. Végül megtanítom neked, hogyan kapcsolhatod fel a saját villanykapcsolóidat ahelyett, hogy a partneredtől várnád a saját egyetlen fényforrásodat.

Nézd meg közelebbről az egód mintázatait a romantikus kapcsolatokban:

- Készíts listát a fontos romantikus kapcsolataidról – régiekről és mostaniakról egyaránt.

- ÉN-írással írd le mindegyik kapcsolat „történetét”. Hogyan kezdődött? Mi mozgatta? Hogyan végződött? Milyen ez a kapcsolat ma?

- Ismerd fel a csúnya történeteket, amelyeket az egód mondogat neked a szerelemről.

Állítsd át a fókuszodat a keretről a képre!

Sorold fel, hogy milyen érzéseket kelt benned a partnered. Ha egyedülálló vagy, azt írd fel, hogy milyen érzéseket szeretnél, hogy keltsen benned a partnered. Azzal, hogy elismered, mit szeretnél érezni a partnered mellett, leveszed a hangsúlyt az olyan felületes dolgokról, mint például a keresete, az iskolai végzettsége stb.; mindez csak a keret. A kép tartalma az, hogy milyen érzéseket kelt benned. Ne feledd, hogy a kapcsolat tartalma az, ami igazán számít. A keret nem tarthatja fenn a kapcsolatot örökké.

Keress más fényforrásokat!

- Sorold fel, hogy az életed egyéb területein hol található fény (amikor a háziállatoddal játszol, testedzés, zenehallgatás, írás közben, stb.).

- Fusd át a barátságaidban fellelhető romantikát, szenvedélyt és szikrákat.

- Írd le, hol ragyog könnyedén a szeretet. Van szeretet a családi és baráti kapcsolataidban? A könyveidben? Egy-egy kreatív feladatban? Akár egy kisállat formájában is eljöhet. A körülötted lévő szeretet felismerése a benned élő szeretet tükröződése.

Tölts időt a fényben!

Amikor az egód megpróbál meggyőzni, hogy a szeretet csak egy romantikus partner alakjában érkezhet, bizonyítsd be, hogy téved. Bizonyítsd be azzal, hogy azonnal felkapcsolod egy másik villanykapcsolódat. Például hallgass olyan zenét, amely inspirálja a lelkedet. Vagy vidd el sétálni a kutyádat. Az elkövetkező harminc napon át mindennap foglalkozz az életednek legalább egy olyan területével (a szerelmen kívül), amely fénybe borít.

Hívd randevúra saját magad!

Vidd el magad egy olyan helyre, ahova esetleg nem mennél el egyedül. Rendezz magadnak pikniket egy parkban. Menj el egy múzeumba. Nézz meg egy romantikus komédiát. Találj romantikát abban, hogy magadban vagy.

MÁSODIK LÉPÉS: Újragondolás + mozgás

Létezik olyan aerobic edzésforma, mely mindennél hatékonyabban kapcsolja be a belső fényedet. A neve: intenSati. A Patricia Moreno ÉN-guru által kidolgozott edzésforma a kemény kardiotáncot pozitív megerősítésekkel ötvözi. Az inten „szándékot”, a Sati „odafigyelést” jelent. Az erőteljes mozdulatok és a pozitív megerősítések csodálatos változást hoznak a bensődben, és kirobbantják belőled a belső fényedet. Ha rossz hangulatban vagyok, vagy túl sokat agyalok valami egobaromságon, csak beugrok egy intenSati-órára, és belül rögtön minden átalakul. A jó hírem az, hogy Patricia DVD-in keresztül otthon is hozzáférhetsz (www.gabbyb.tv).

Bármilyen tevékenység, amely pozitív áramlásba hozza a testedet, elég erős ahhoz, hogy bekapcsolja a belső fényed. Az intenSati mellett javaslom az afrikai és Bollywood-táncot vagy a brazil capoeirát (mint személyes ÉN-lány kedvencemet!).

HARMADIK LÉPÉS: Befogadás (Meditálás/ÉN-írás)

A meditáció segített leginkább, hogy romantikus illúzióimat szeretetteljes valósággá alakítsam. Ezért olyan meditációkat terveztem, amelyek segítenek elengedni az ego félelmeit a kapcsolatokban. Ezeknek az a céljuk, hogy lehetővé tegyék az ÉN-ed számára, hogy felszínre hozza az ego félelme alatt lakó őszinte érzéseket. Minden alkalommal, amikor a belső vezetőd elé hozod a félelmeidet a meditáció során, elengeded az egódat, és felszínre törhet a szeretet.

Elengedő meditáció

A meditáció megszabadít az ego „különleges kapcsolatától”. A Tanításban ez áll: „Szabadítsd meg önmagad, és szabadítsd meg embertársaidat.” Szabadítsd meg őket nap mint nap. Ehhez gyakran a megbocsátásra lesz szükséged. Igen valószínű, hogy odafigyeltél az egód partneredről szóló hamis történeteire, és valóságosnak fogadtad el azokat. A meditáción keresztül bocsáss meg neki. Ne feledd, hogy a megbocsátás során te leszel az, aki felszabadul. Amikor felszabadítod a szerelmedet, hagyod, hogy az legyen, akinek lennie kell, és a megbocsátás közepette végre olyannak láthatod őt, amilyen a valóságban. Ez a szép munka tényleg az egész hátralévő életedre megváltoztathatja a kapcsolataidat. Ha felszáll az illúzió köde, a kapcsolatot is a maga igazságában láthatod. Ez a munka békés szakításhoz is vezethet. A megbocsátás vezet el egy szeretettel összehangolt kapcsolathoz. Elhozza azt a világosságot és szeretetet, amellyel őszinte, a belső vezetődre, és nem az egódra alapozott döntéseket hozhatsz. Ez mindkettőtöket felszabadít. Engedd el a végeredményt, és élvezd a szabadságot.

Töltsd le a meditációt a www.gabbyb.tv/meditate weboldalról, vagy olvasd el itt.

Szívd be mélyen a levegőt az orrodon keresztül, és fújd ki a szádon.

Jelenítsd meg a szerelmed képét a lelki szemeid előtt. Lásd őt, amint előtted áll.

Mosolyogj, miközben üdvözlöd a képet.

Vegyél egy mély levegőt, és mondd ki magadban: Megbocsátok neked.

Kilégzés – Elengedlek téged.

Belégzés – Elfogadlak téged.

Kilégzés – A benned lévő fény a bennem lévő fényt tükrözi.

Osztozunk ebben a fényben.

Képzelj el egy fehér fénygömböt, amint alakot ölt a szívedben.

Kilégzésre küldj fényt a szívedből az ő szívébe.

Ez a fény képviseli a szereteteteket és igazi kapcsolódásotokat.

Belégzésre hívd vissza a fényt az ő szívéből a tiédbe.

Tartsd meg magadnak ennek a közös fénynek a képét, és folytasd a fény be-, majd kilégzését.

Lásd, amint egy szépséges fehér fénykör alakul ki közöttetek.

MediRandi

Létrehoztam egy MediRandi meditációt is, amely segít eloszlatni a ködöt a randevúzás folyamatáról. Ha jelenleg nem élsz kapcsolatban, de randizgatsz, csináld végig ezt a meditációt egy-egy találkozó előtt, mert ez teljesen bekapcsol, és felgyújtja benned a fényt, mielőtt kilépsz az ajtón. MediRandizz a következő harminc napon át!

Esti MediRandi

Elalvás előtt végezz el egy esti randimeditációt. Lásd magad előtt az új történetedet. Lásd magad egy randevún azzal a valakivel, akiért teljesen odavagy. Az a legfontosabb, hogy a képek pozitív érzést keltsenek benned. Ülj ebben a meditációban legalább öt percig!

Sétáló MediRandi

Vidd el sétálni az új történetedet. Munkába vagy edzésre gyalogolva, vagy este, amikor szórakozni mész valahová, menet közben lásd magad előtt a vágyott randevú képét. Hagyd, hogy az elméd elvezessen oda, ahol átérzed, milyen ezzel a csodálatos személlyel lenni, és érezd jól magad ebben a helyzetben! Ezt a nagyszerű érzést sugározva járj az utcákon, mert ezzel biztosan beindítod a vonzerőd.

Első éjszaka MediRandi

Amint bevonzottál egy szuper partnert, gondoskodj róla, hogy örömedet leld benne. Az alábbi első éjszaka randimeditáció segítségével töltsd fel magad csodálatos pozitív rezgésekkel a randidra. Ülj csendben legalább öt percig. Pontosan jelenítsd meg magad előtt, hogy hogyan tervezed az éjszakát attól a pillanattól kezdve, hogy kiszállsz a taxiból, egészen a jóéjt-csókig. Ezt a mantrát lélegezd be: „Nyugodt vagyok”, és ezt lélegezd ki: „Elfogadok”. Vidd magaddal a mantrát a randidra, és mondogasd magadban egész este.

ÉN-írás

Magasabb éned vezetésével írj magadnak egy szent szerződést, mely szerint új utakat követsz a romantikus kapcsolatokban. Engedd el a régi viselkedésmintákat, és vesd alá magad a szeretetről alkotott új képnek. A szerződésminta valahogy így szól:

Én, Michelle, hajlandó vagyok változtatni a romantikus kapcsolatokban követett mintáimon. Kötelezem magam arra, hogy mindennel és mindenkivel, akit szeretek az életemben, egyenlőnek lássam a partneremet. Ígérem, hogy nem fogom bálványozni őt, és a keretei helyett a belső nagyságáért fogom tisztelni. Megbocsátom magamnak és neki is az egóm illúzióit. A mai naptól kezdve kötelezem magam arra, hogy a romantikus illúzióimat szent szeretetté alakítsam.

Aláírás:

Michelle

Harminc napon át minden este olvasd újra a szerződést elalvás előtt. Hadd emlékeztessen gyengéden a szent kapcsolatra vonatkozó elkötelezettségedre és a „különleges szeretet” elengedésére.

A következő fejezet a mászásegyenlet révén növeli benned a békességet. Vegyél egy mély levegőt, és készülj fel a mászásra!

Ne a világ megváltoztatására törekedj,

inkább a világlátásodon változtass.

A csodák tanítása

Lauren ébresztőórája reggel hétkor szólal meg. A nő lenyomja a szundigombot, hogy nyerjen még tíz percet. Aludni azonban már nem tud, mert az elméje máris átállt a mindennapi létharc üzemmódra. Amint felébred az új napra, az egója másodperceken belül elkezdi mondogatni neki, hogy mekkora lúzer. Azt mondja neki, hogy kövér és lusta, mert nem kelt fel hatkor, hogy edzésre menjen. Majd, még mindig az ágyból, a telefonja után nyúl, csak hogy már most megtudja, hogy a srác, aki tetszik neki, nem válaszolt az SMS-ére. Hogy ne érezze az elutasítás fájdalmát, gyorsan átfutja az e-mailjeit. Átjárja a félelem, amikor meglátja főnöke előző este tizenegykor írt levelét. Az e-mailben a heti feladatok és elvárások sorakoznak olyan fenyegető hangnemben, amely a kibertéren keresztül is kristálytisztán kivehető.

Hogy ne kelljen éreznie ezt a félelmet, megpróbálja még tíz percre becsukni a szemét. Ez soha nem jön be. Vadul pörög az elméje. Bezúdulnak az egója gondolatai: „Ez a srác soha nem fog visszahívni. Nem vagyok elég vékony neki. Elszúrom azzal, hogy még arra sem vagyok képes, hogy eltoljam azt a lusta seggemet az edzőterembe. Jaj, már megint híztam öt kilót. Mégis mi a fenét vegyek ma fel? Egyetlen nadrágom sem jön már rám! Ne, már megint az ébresztő! A francba, már negyed nyolc van! Turbó üzemmódra kell kapcsolnom. Nem késhetek el, különben kirúgnak.” Készen arra, hogy belássa a kudarcát és szembenézzen a szó szerinti mókuskerékkel, Lauren kikászálódik az ágyból, és kitámolyog a fürdőszobába – de addigra a lakótársa sajnos már elfoglalta a helyiséget. Laurent fojtogatja a düh, miközben „udvariasan” megkérdezi a lányt, hogy meddig lesz még odabent. Lehet, hogy a hangja aranyosan cseng, a kérése mögötti energia és gondolatáramlás azonban igen messze van a kedvességtől. A lakótársa így válaszol:

– Eltart még egy kis ideig. Csak most jöttem be, és még le kell borotválnom a lábamat.

Lauren úgy érzi, menten felrobban.

Hogy lehiggadjon, bekapcsolja a híreket. Rossz ötlet volt. Öltözés közben is eljut hozzá a hírműsor tompa hangja a gazdasági válságról, az állami mentőövcsomagról és a munkanélküliek számának növekedéséről. A hírolvasók egotornádóba sodorják Laurent, mely a jelenlegi álláskörülményei miatti félelmein alapul. Kezd rágörcsölni arra, hogy milyen sok munkát kell elvégeznie, és hogy a létfenntartás miatt ragaszkodik az állásához. Félelemgondolatai sietségbe hajszolják. Rájön, hogy nincs vesztegetni való ideje, mert ha újra elkésik, a főnökénél biztosan elszakad a cérna. Ezért kihagyja a zuhanyzást, és extra adag dezodort fúj magára. Miközben kapkodva készülődik, elszakítja a harisnyáját.

Nem talál másikat a fiókban, így áttúrja a szennyest, és magára húzza az előző napi zokniját. „Micsoda szívás” – mormogja maga elé. Kirohan az ajtón és elsiet a pékség előtt, stratégiai szempontból kihagyva a reggelit. Ehelyett vesz egy kávét a Starbucksban, és fut tovább a munkahelyére. Mire beér az irodába, egész testében remeg attól, hogy üres gyomorra itta a kávét.

Mivel még van öt perce, beletúr a táskájába, hogy egy cigarettával nyugtassa le magát. Amint beleszív a nikotinba, az agya újra sebesen pörögni kezd. Négyszer-ötször újra lejátssza magának a feladatait, csak hogy szabotálja azokat a gondolatokat, amellyel az egója emlékeztetni akarja, hogy a srác nem válaszolt az SMS-ére.

Az idő múlásával sem fordulnak jobbra a dolgok. Sőt, épp ellenkezőleg. Amint belép az irodájába, a főnöke máris utasításokkal halmozza el. A főnökasszony hangjában hallható negatív tónus csak fokozza Lauren abbéli félelmét, hogy elveszítheti az állását. Ennek köszönhetően egész nap feszült és szorongó. Ezek a félelemben gyökerező gondolatok és érzések pár komoly hiba elkövetéséhez vezetnek, amelyek közül az viszi el a pálmát, hogy egy barátnőjének szóló chatüzenetet véletlenül a főnökének küld el. Mondanom sem kell, hogy az üzenetben természetesen a főnökasszonyt pocskondiázza. Az üzenetet olvasva a főnökasszony dühbe gurul, jelenetet rendez az egész iroda előtt, és ott helyben kirúgja Laurent.

Ezek az események – szerencsére – a saját személyes mélypontjára juttatták őt, ami már igen régóta várt rá. Van, hogy képtelenek vagyunk meglépni a szükséges változásokat mindaddig, amíg a külvilág fel nem zárkózik a saját belső káoszunk mellé. Laurennel is ez történt. El kellett veszítenie az állását ahhoz, hogy végre helyes és konkrét lépéseket tegyen a saját káros gondolatmintái felszámolására. Az én tanácsadói székemben kötött ki. Az első ülésen, amikor kedvesen megkérdeztem tőle, mi van vele, könnyekben tört ki:

– Fogalmam sincs. Napról napra szarabbul érzem magam. Felszedtem száz kilót. Elveszítettem az állásom. Nem tetszem a pasiknak. Az anyám folyton azzal nyaggat, hogy ismerkedjek. Az apám azt hajtogatja, hogy szerezzek új állást. Én pedig nem látom, hogy bármi is jobbra fordulna. Csupa zűrzavaros káosz az életem.

Ezekkel a szavakkal feleltem:

– Gratulálok, barátom, eljutottál a megfelelő helyre! – ujjongtam klasszikus ÉN-lány stílusban – Padlót fogtál! Ez szuper, hiszen innen nem eshetsz tovább! Innen már csak felfelé vezet az út!

Laurennél az élethelyzeteiben tapasztalható káosz a saját elméjében jelen lévő káoszt tükrözte. Ahogy A csodák tanítása írja: „Csak a gondolataim vannak hatással rám.” Mivel Lauren elméjét magába szippantotta az ego tornádója, az energiája is oda szívódott el. Negatív gondolatai negatív energiává váltak, és ez okozta a szerencsétlen körülményeket. Anélkül hogy tudatában lett volna, Lauren saját maga teremtette meg ezeket a körülményeket a gondolatai következményeként. A megoldás: meg kellett tennie a szükséges lépéseket ahhoz, hogy legyőzze ezeket a gondolatokat, és ezáltal teljesen más perspektívában láthassa a világot. Továbbá megérett a helyzet arra is, hogy változtasson a hozzáállásán. Ha úgy dönt, hogy megtartja azt a beállítódást, hogy „megrekedtem, és nem látok kiutat”, akkor ott is marad, kivezető út nélkül. Úgy készítettem fel a „mászásra” egy új gondolkodásmód felé, ahogy most téged is felkészítelek rá, ha kész vagy túllépni a negatív gondolatmintáidon és változtatni az életeden.

Ennek a fejezetnek az a lényege, hogy megmutassa, milyen fontos legyőznöd a negatív gondolatmintáidat, és megtanulnod egy emelkedettebb, pozitívabb nézőpontból szemlélni az életet. Azt is elmondom majd, hogy miért a mászás a tökéletes ÉN-tevékenység ahhoz, hogy kitaláld, pontosan hogyan érheted el a pozitív gondolkodás ama fennsíkját. Emellett megtanítalak kimászni az egódból, és elérni a saját magasabb éned gondolatait. Ráadásul olyan madártávlatot ismersz meg, amely megmutatja, milyen lehet a pozitív gondolatokkal telített élet. Legvégül pedig arra kérlek majd, hogy kövess, miközben végigvezetlek az új gondolkodási magasságokba vezető mászásegyenleten.

HOGYAN HATNAK A GONDOLATOK AZ ENERGIÁRA?

A gondolataid energiát hoznak létre. Most egy számodra talán új elképzeléssel állok elő, amely azonban tökéletesen illusztrálja a lényeget. Ez az „izomtesztelés” néven is ismert alkalmazott kineziológia elmélete, melynek úttörője dr. George Goodheart. Wayne Dyer, az önfejlesztés területén nemzetközileg elismert író és előadó (és ÉN-lány kedvenc!) remekül magyarázza el az elképzelést, hogy „minden gondolat mögött energia van”. Az alkalmazott kineziológia szerint amikor magasabb gondolataid vannak, mint például szeretet, kedvesség és öröm, erősebb az energiád. Amikor pedig a gondolataid alacsonyabb szintű érzelmekre, például szomorúságra, félelemre vagy haragra összpontosulnak, gyengül az energiád.

Hogy ezt az elgondolást vizuálisan is bizonyítsam az előadásaimon, meg szoktam kérni egy bátor jelentkezőt a hallgatóság soraiból, hogy működjön közre emberi vizuális segédeszközként. Megkérem, hogy tartsa vízszintesen maga elé a karját, és miközben én nyomom lefelé, álljon ellen az erőmnek. Mielőtt nyomni kezdem a karját, arra kérem, hogy gondoljon valami pozitív, szeretetteljes dologra. Ha ilyenkor lefelé nyomom a karját, erősen ellenáll a nyomásomnak, és a karja mozdíthatatlan. Ezután arra kérem, hogy gondoljon valami olyasmire, ami félelmetes számára, vagy ami felzaklatja. Ezúttal, amikor lefelé nyomom, elgyengül a karja, és szinte lezuhan a törzse mellé. Ez a gyakorlat gyönyörűen, fizikai síkon mutatja meg, hogy hogyan hatják át a gondolataid az energiádat. Össze sem lehet hasonlítani az önkéntesem karjának erejét akkor, amikor vidám gondolatokkal töltekezik azzal, amikor negatív gondolatokba merül el. A gondolatai átállítása után másodpercek alatt gyengül és fogy el a karjából az energia.

A gondolataid ráadásul nem csak a saját energiádra vannak kihatással. Minden gondolat energiát bocsát ki a külvilágba. A negatív gondolatok toxikusak, és ronda rezgéseket küldenek ki az Univerzumba. Ezeket a rezgéseket a környezetedben mindenki felszedi. Ez az elképzelés az alapja a vonzás egyetemes törvényének, mely szerint a hasonló a hasonlót vonzza. Az elmélet szerint az alacsonyabb szintű rezgésekkel más alacsonyabb szintű rezgéseket vonzol. (Az alacsonyabb szintű rezgés olyan, mint egy negatív gondolat.) Ugyanez igaz a pozitív rezgésekre. Pozitív gondolataid erősebb energiát hoznak létre, ami aztán még több pozitív tapasztalást vonz.

Sokan nem tudnak erről az erővonzásról, és ezért naiv tudatlanságban élik le az életüket a negatív gondolatok rájuk gyakorolt hatásával kapcsolatban. Gondolkodj el ezen! Biztosra veszem, hogy ismersz olyanokat, akik mindig aggódnak valamiért. Az ilyen emberek – a saját aggódó-szorongó állapotuk miatt – folyamatosan egyre több aggódnivalót vonzanak be. Egy aggodalomban töltött nap után rosszul léphetnek a járdán, és eltörhet a lábuk. Ez azt mutatja, hogy mivel megszállott aggodalmuk őrjöngéssé korbácsolta az energiájukat, ezen a ponton már olyan gyorsan lépdelnek, hogy ennek eredményeképp el is esnek. Az aggodalom a káoszért mondott imádság. Ha az elméd megreked a káosz mintázatában, ez lesz minden, amit megtapasztalsz. A magasabb szintű gondolatok ereje és az alacsonyabb szintű gondolatok erőtlensége között drámai a különbség. Lauren esetében ez a különbség az volt, hogy az állását megtartva vagy elveszítve tér-e haza a munkahelyéről.

A NEGATÍV GONDOLKODÁS HEGYÉNEK LEGYŐZÉSE

Nem valami jó móka negatív tapasztalásokat hozó ártó gondolatoktól irányítva leélni az életet. Ezért terveztem meg a mászásegyenletet, amelynek segítségével tudatosan választhatod meg hihetetlen eredményekre vezető, erőteljes töltésű, vidám gondolataidat. Az ego gyakran az alacsony önbecsülés érzéseiből kel életre; amikor hegyet mászol, egy alacsony pontról indulsz, és onnan dolgozod magad fölfelé.

A mászásegyenletben a saját magasabb éned gondolatai felé igyekszel, melyeket a belső vezetőd hangja fűt. Erő és elkötelezettség kell ahhoz, hogy kimássz a saját negatív gondolatmintáidból. Ha akarsz változtatni, és van bátorságod a mászáshoz, legyőzheted az ego gravitációs lehúzó erejét, és elérheted a felsőbb énedet. A cél az, hogy olyan magasságba húzd fel a gondolataidat, amely az egód felett áll. Az egód mindennap azt lesi, hogy hogyan húzzon le magához. Ezért ne a tökéletesség, hanem a haladás beállítottságát tedd magadévá; ha pedig azt veszed észre, hogy belecsúsztál egy-két szurdokba, ne bosszankodj – csak porold le magad, állj fel, és mássz tovább!

KILÁTÁS A CSÚCSRÓL

A mászás célja a felsőbb énedig az, hogy tartósan átalakítsd a meggyőződéseidet. Ha azt hiszed, hogy az életed megakadt, akkor tényleg minden meg is akad!

Akkor számíts szuper eredményekre, amikor úgy döntesz, hogy változtatsz a gondolkodásodon. Amikor a gondolataid a szeretetre hangolódnak, az jó rezgéseket kelt fel benned. Ha a rezgéseid jó dolgokra állnak rá, száz százalékban jó dolgokat vonzol. Amikor például Lauren elkezdte gyakorolni a mászásegyenletet, fogyatkozni kezdtek a kaotikus gondolatmintái. A mászásegyenlet iránti elkötelezettségének köszönhetően lenyugodott az elméje. Új, ellazult gondolatai következtében sokkal nyugodtabb energiát sugárzott. Élvezte ezt az újfajta létet, és mindenki más is. Az emberek azonnal észrevették, hogy megváltozott. Azáltal, hogy a gondolataival és az energiájával új magasságokba ért el, Lauren új állást tudott szerezni. És ami a legjobb, megtanulta fejlődési lehetőségeknek tekinteni az élet elkerülhetetlen megpróbáltatásait ahelyett, hogy hagyta volna, hogy lerántsák magukkal a földre.

MÁSZÁS AZ ÚJ GONDOLATOKÉRT

Az ÉN-egyenlet, mint általában, az újragondolással indul. Olyan módszerekkel vezetlek majd az úton, amelyek segítenek kimásznod a negatív gondolatmintákból az erősebb meggyőződések felé. Utána a sziklamászás révén fogod megmutatni a testednek, hogy milyen érzés felérni a boldogság magasságaiba. (Ahogy mindig, most is javaslok majd egyéb mozgásformákat is. Vannak olyan tevékenységek, amelyek a mászás során felmerülő fizikai kihívásokat és mentális erőfeszítést imitálják. Ahogy a mászás, ezek a tevékenységek is arra hivatottak, hogy fizikailag felemeld magad.) Utána olyan meditáció következik, mely elősegíti a mentális újrakondicionálást azáltal, hogy segít legyőzni a negatív gondolataidat, és átalakítani azokat az önszeretet magasabb gondolataivá. A továbbhaladáshoz az ÉN-írástól kapsz majd iránymutatást, mely az általad célul kitűzött magasabb, pozitívabb hozzáálláson alapuló, teljesen új hitrendszert tár eléd.

Mielőtt mászni kezdesz felfelé, szánj időt a gondolatmintáid felmérésére. Ehhez tedd fel magadnak a következő kérdéseket: Úgy érzed, hogy beleragadtál a rögeszmés gondolatmintákba? Például állandóan a szerelmed Facebook-oldalát figyeled? Kényszeresen azzal vagy elfoglalva, hogy mit ettél tegnap este? Állandóan másokhoz hasonlítgatod magad? Negatív gondolataid még több negativitást hoznak az életedbe? Mindent túlagyalsz?

A MÁSZÁSEGYENLET –

Harminc nap a magasabb gondolatok felé

ELSŐ LÉPÉS: Újragondolás

Miért pazarolnál még több időt negatív gondolkodásra? Takarítsuk ki az őrületet, és kerítsünk helyet az ÉN-ednek. Az ÉN-munka kritikus pontja a gondolkodásbeli változtatás, és ezt nem vehetjük félvállról. Most arról van szó, hogy a lehúzó gondolatok fölé kell mászni, és olyan gondolatokkal kell helyettesíteni azokat, amelyek új magasságokba emelnek. Az újragondolást kezdjük a felismerés/rögzítés/elengedés trió gyakorlatával.

A felismeréshez tegyél egy gumit a csuklódra. Ez szolgál majd emlékeztetőként, hogy át kell állítanod a gondolkodásodat. Amikor az egód előadja magát, húzd meg kicsit a gumit, majd engedd el, hogy az finoman visszacsapódjon a karodra. Tegyél így minden alkalommal, amikor negatív gondolatot vagy kényelmetlen érzéseket ismersz fel. A következő a rögzítés. Ehhez ragadj papírt és tollat, és írd le: „Saját magamat akadályozom, amikor odafigyelek az egómra, amint azt mondja, hogy ___________________ .” Azt írd oda az üres helyre, amivel az ego illúziója éppen meggátol abban, hogy boldog légy. Lauren rögzítéslépése ezt tartalmazta: „Saját magamat akadályozom, amikor odafigyelek az egómra, amint azt mondja, hogy kövér vagyok.” Vagy: „Saját magamat akadályozom, amikor odafigyelek az egómra, amint azt mondja, hogy nem szerezhetek új állást.”

Végezetül pedig bevetjük a harmadik fegyvert: az elengedést. Vegyél egy mély levegőt, és merülj bele az érzésbe, amely akkor áraszt el, amikor az egód egy csúnya megtévesztéssel támadásba lendül. Másfél percig engedd meg magadnak, hogy csak legyél ott a rád törő érzésekkel. Ne feledd, hogy minden túlzásba vitt agyalás csak a gyógyulatlan érzések átgondolása. Hagyd, hogy az érzés áthaladjon rajtad, és tiszteld meg akként, ami. Kilégzésre pedig engedd át az univerzumnak. Mondd ki gondolatban: A szeretetet választom, és elengedem a félelmet. Üdvözlöm a gondolkodásbeli változást.

Minél többször ismétled ezt a folyamatot, annál könnyebben felismered majd az egód erejét. A most hatalma című könyvében Eckhart Tolle úgy utal az ego felismerésének folyamatára, mint a „gondolkodó figyelésére”{3}. Ha figyeled az egódat, meg is állíthatod. Ha rögzíted az illúzióját, azzal elhatárolódsz az ego rémálmától. „Figyeld a gondolkodót!” Az elengedés lépése során fénybe borítod a sötétséget, és felhagysz a kontrollálással. Ez a gyakorlat segít magad másképp látnod, és leválnod az egóról. Elengedhetetlen és szorgalmas munka kell ahhoz, hogy kihúzd magad a sötétségből, de nagyon is megéri megtenni. „Az alapvető változás … bekövetkezik majd a gondolkodó elméjének megváltozásával”, állítja A csodák tanítása.

Az újragondolás lépéséhez bevethető további eszköz az, amit én „pozitívgondolat-létrának” szeretek nevezni. Ez alapvetően annyit jelent, hogy amikor valamilyen negatív gondolat suhan át az elméden, egyszerűen csak mássz fel a létrán egy, az ÉN-ed által sugallt pozitív gondolattal. Abban a pillanatban, ahogy azonosítod a negatív érzést, elkezdhetsz mászni. A technika elég egyszerű. Szó szerint felmászol a félelemben gyökerező gondolattól a magasabb gondolatokig azzal, hogy egy új pozitív gondolkodási folyamatba beszéled bele saját magadat. Például: Anna észreveszi, hogy kellemetlenül érzi magát, és felismeri azokat a negatív gondolatait, mint például hogy „Ma túl sokat eszel, és kövérnek tűnsz”. Ahelyett, hogy belezuhanna a félelemlyukba és egész nap pocsékul étkezne, Anna a mászás mellett dönt. Aktívan éri el a jobb gondolatokat, amelyek így hangzanak: „Semmi baj nincs azzal, hogy megettem, amit akartam, mert tegnap este edzettem, és emiatt nagyon jól érzem magam. Ma is elmehetek majd az edzőterembe, és vacsorára megehetek egy egészséges salátát. Nem kell minden egyes alkalommal kiborulnom, amikor eszem valamit, ami nem szerepel a diétámban. Felismerem ezekben a gondolatokban az egómat, és inkább úgy döntök, elhiszem, hogy egészséges és szép vagyok.”

A következő harminc nap során mindennap használd a felismerés/rögzítés/elengedés trióját és a pozitívgondolat-létra módszert. Ahhoz, hogy szinkronban maradjak az ÉN-emmel, még nekem is mindennap alkalmaznom kell ezeket a gyakorlatokat. Biztos lehetsz abban, hogy a negatív gondolataid visszatérnek, amikor csak tehetik. Most azonban, hogy ilyen hathatós eszközökkel szerelkeztél fel, bármikor ki tudsz majd mászni az ego illúziójából.

MÁSODIK LÉPÉS: Újragondolás + mozgás

Nagyban elősegíti a mentális mászást, ha az újragondolás-eszközeidet használva mozogsz is. A mászásegyenlet alkalmazására a sziklamászás az egyik legmegfelelőbb mozgásforma, melyet ma már az egyre szaporodó mászófalakon kitűnően lehet gyakorolni. Ivan Greene barátom sziklamászó legenda. A ’80-as évek végén kezdett mászni, és ő az egyik szerzője a Bouldering in the Shawangunks című meghatározó sziklamászó kézikönyvnek. Ivan szerint a „mászás a legjobb módja annak, hogy kikerülj a saját fejedből. Hogy hagyd, hogy a gondolatok szolgáljanak, és ne vezessenek téged. A létezés örömét érezni mászás közben. Ez a lényege ennek a művészetnek. A képesség, hogy túllépjünk a korlátozó gondolatokon és a lehetségessel kapcsolatos előítéleteinken, mint például túl alacsony, túl gyenge, túl nehéz, túl nagy vagyok, soha nem csináltam még ilyet, vagy túl magas ez a fal. A mászás segít lecsendesítened minden ilyen negatív gondolatodat”.

Egyszer elmentem Ivannal megmászni a Chelsea Piers-sziklát New Yorkban. Azzal az elhatározással vettem be a falat a vezetésével, hogy megtisztítsam az elmémet, és új saját magasságokat érjek el. Amikor elkezdtem mászni, a gondolataim tele voltak félelemmel. Nemcsak a magasságtól féltem, amit éppen meghódítani készültem, hanem egy aznapi egofélelmemet sem engedtem még el. Az egóm egy barátnőmmel való veszekedésem kapcsán vetett nekem gáncsot. Féltem, hogy nem fogunk kibékülni, és hogy az egymással szembeni neheztelésünk soha nem múlik el. Ahogy mászni kezdtem, elhatároztam, hogy minden egyes felfelé vivő mozdulattal jobb gondolatokra törekszem. Minden új fizikai magassággal egy-egy új és egyre jobb gondolat mellett döntöttem a barátnőmmel kapcsolatban. A falon felfelé haladva láttam magam, amint messze kerülök az egómtól. Mire felértem a fal tetejére, teljesen felvidított a mászás, és abszolút megváltoztak a barátnőmmel kapcsolatos gondolataim. Amint földet értem, felhívtam, hogy bocsánatot kérjek tőle.

A hegymászás tevékenysége szintén fizikailag segíthet az ÉN-ednek felülkerekedni az egódon, amit én sokszor vittem ilyen kirándulásra. A hegy vagy domb lábánál szilárdan eltökéltem, hogy magasabb gondolatokra törekszem. Felfelé haladva minden egyes megtett lépéssel magasabb szintekre segítem a gondolataimat is. Fizikailag és mentálisan is a jobb rezgés felé, a saját magasabb énem felé mászom. Mire felérek a hegy tetejére, nagyszerűen érzem magam. Mindenen átívelő megkönnyebbülést érzek. Sikerült felmásznom egy új gondolkodásmód felé, és a csúcsról élvezhetem a kilátást. (Hasonlóképpen alkalmas erre a célra a lépcsőzőgép vagy az emelkedőre állított taposógép.)

HARMADIK LÉPÉS: Befogadás (Meditálás/ÉN-írás)

Ha ki akarsz mászni az egódból, a legfontosabb segítség, amit igénybe vehetsz, a meditáció, valamint az, hogy elfogadod a magasabb gondolatokat belső vezetődtől. Azt javaslom, hogy a mászási meditációt fokozandó keress valamilyen zenét. Egyszerűen kapcsold be valamelyik kedvenc vidám zenédet, és úgy ülj le meditálni, hogy ez a zene szól. Engedd, hogy a zene vessen ki az egóból, vissza az örömbe. Hogy továbbvidd ezt a lépést, készíts „pozitív felfogás” válogatást azokból a dalokból, amelyektől nagyon jól érzed magad. Az én „pozitív felfogás” zenelistámon olyan számok szerepelnek, mint Stevie Wondertől a Superstition, a Whitesnake-től a Here I Go Again és Sarah McLauchlintől az Ordinary Miracle. Túrd fel a zenegyűjteményedet, és készítsd el a saját „pozitív felfogás” zenelistádat. Amikor rájössz, hogy az egód miatt már mozdulni sem bírsz, azonnal bekapcsolhatod, és zenés meditációba kezdhetsz.

A továbbmászáshoz most hadd vezesselek végig egy meditatív mászáson az egótól a saját felsőbb éned belső iránymutatásához. (A meditációt letöltheted a www.gabbyb.tv/meditate weboldalról.)

Hunyd be a szemed, vegyél egy mély levegőt, majd lassan fújd ki.

Képzeld el, hogy egy hegy lábánál állsz.

Felfelé nézve azt látod, hogy szépséges fény ragyog le a hegy csúcsáról.

Úgy döntesz, hogy mászni kezdesz a fény felé.

Ez a fény a gondolkodás felsőbb szintjeit szimbolizálja.

Minden egyes lépéssel egyre közelebb mászol a saját magasabb gondolataid fényéhez.

Belégzés – Úgy döntök, hogy jobb gondolatokra törekszem.

Kilégzés – Elhagyom a sötétséget, és a fény magasságai felé mászom.

Belégzés – Van bátorságom a mászáshoz.

Minden új magassággal egyre könnyebbnek érzed magad, ahogy távolodsz az ego illúzióitól.

Kilégzés – Magasabbra mászom, és magasabb gondolatokra törekszem.

Belégzés – A fény felé vezetnek.

Kilégzés – Magasabbra érve elengedem az egómat.

Belégzés – Örömmel üdvözlöm a hegy csúcsát, és elengedem az alacsonyabb szintű gondolkodást.

A csúcsot elérve átjár a megkönnyebbülés érzése.

Úgy döntök, hogy változtatok a látásomon.

A szeretetet választom a félelem helyett.

Tiszta az elmém, és elfogadom a csodákat.

Lásd magad, ahogy elnézel a hegygerinc felett, le a régi nézőpontodra, és örömedet leled a magasabb szintű világ látványában.

ÉN-írás

Javaslom, hogy minden mászásgyakorlat után azonnal fogj bele az ÉN-írásba. A lehető legtöbb időt töltsd el az ÉN-zónában, és vesd papírra magasabb szintű elképzeléseidet. Azzal, hogy egy mászásgyakorlat után leírod az új gondolataidat, új gondolkodásmódokat viszel be a tudatalattidba.

Az átállított gondolatok maximalizálása érdekében egész nap használd az ÉN-írást. Azt javaslom, hogy az elkövetkezendő harminc nap során mindenhová vigyél magaddal egy kis noteszt. Ezt a jegyzetfüzetet használd a felismerés/rögzítés/elengedés hármasának gyakorlására, és arra, hogy megkönnyítsd a mászás utáni tudatfolyamos ÉN-írásaidat.

Ha kész vagy arra, hogy még nagyobb magasságokba mássz, a harmincnapos reggeli ÉN-írást javaslom. Reggel lehet a legjobban felcsatolni az elme mászóövét, és elkezdeni a mászást. Julia Cameron, A művész útja című könyv világhírű transzformációs szerzője igen híres gyakorlatot hozott létre a reggeli jegyzeteléssel. Ennek az ÉN-lány verzióját vettem bele ebbe a részbe, hogy transzformációs eszközként a kezedbe adhassam. Az elme reggel a legfogékonyabb, és ezért ez az optimális napszak az ego számára, hogy legyűrjön téged. Ahelyett, hogy kaotikus gondolatokkal indítanád a napot, amint megszólal az ébresztőórád, kezdj el mászni. Mássz ÉN-írással. Tarts egy jegyzetfüzetet az ágyad mellett, és tíz percen át gyakorold az ÉN-írást. Hagyd, hogy az egód kipakoljon a papírra, és elengedje a negatív gondolatokat. Amikor megkönnyebbülsz, a fentebbi síkra vezető ÉN-írás közben próbálj magasabb és magasabb gondolatokra törekedni.

Minden nap új esélyt ad arra, hogy egy jobb élet felé kezdj el mászni. Ne aggódj a tegnap miatt vagy amiatt, hogy mit hoz a holnap. Csak koncentrálj az előtted lévő mászásra, és juss fel a csúcsra.

Remélem, hogy az ÉN-utazásod során máris megtapasztaltál néhány erőt adó változást. És tudod, mit mondok, barátom? Még csak most kezdted el! Helyezkedj el kényelmesen a jógamatracodon, mert a soron következő egyenlet még tovább visz majd.

Te, aki már kezdesz felébredni, még mindig tudatában vagy az álmoknak – még nem feledkeztél meg róluk.

A csodák tanítása

Mary csendesen ült az életvezetési csoportban. Nyilvánvaló volt, hogy valami bántja. Alacsony volt az energiaszintje, és úgy tűnt, nem érzi túl jól magát a bőrében. Körbementem a termen, és mindenkit üdvözöltem; így biztosítottam, hogy mire Mary-hez érek, megnyíljon nekem. Négy hónapja vezettem ezt a csoportot, és a tagjai már számtalan csodát átéltek. Mary pedig igazán elkötelezetten dolgozott. Tökéletes ÉN-tanítványként minden jó kérdést feltett, minden ÉN-házifeladatot elkészített, és végigcsinált mindent, hogy valódi változásokat érjen el az életében. Majd az egója – amint az várható volt – kiszúrta a rózsaszín buborékot. Amikor az üdvözléskörben végre Maryhez értem, megkérdeztem, mi van vele.

– Nem is tudom, Gab – válaszolta. – Úgy dolgozom az ÉN-munkán, mintha teljes állásban kellene csinálnom. Volt már, hogy nagyszerűen éreztem magam, de aztán egyszer csak előállt az egóm a semmiből, és kezdett magával húzni. Most újra úgy érzem, hogy elakadtam.

Azt kértem Marytől, hogy vegyen egy mély levegőt. Elmondtam neki, hogy ez teljesen természetes, és hogy már számtalan ilyen helyzetnek voltam a tanúja.

Amivel Mary bajlódott, azt úgy hívom, hogy az „ego visszacsapása”. Az ego visszacsapása olyan, mintha az ÉN-utazás során egyszer csak lepottyannál a kocsiról. Mary egójának sötétsége nem élhette túl az ÉN-je fényét. Az ÉN-je iránti elkötelezettsége szabadította fel Maryt az egója másokkal és magával szembeni neheztelése alól. Ahogy a Tanításban áll, „Az ego nem képes ítélkezés nélkül létezni”. Ez volt a jó hírem. A rossz hír az, hogy amint az egója megneszelte Mary ÉN-jének kampányát, felpörgött, hogy visszatérjen. A Tanítás szerint az ego „a legjobb esetben is hajlamos a gyanakvásra – a legrosszabb esetben pedig a gonoszságra is”. Amint megérzi, hogy a gondolataid felfelé tartanak, azonnal megpróbál lehúzni. Amikor alszol, az egód konkrétan fekvőtámaszokat végez.

Nem meglepő, hogy a csoportban nem egyedül Marynek kellett szembenéznie az egója visszacsapásával. Miután elmondta, hogy mivel küzd, mások is beszámoltak a saját gondjaikról. Kelly elmesélte, hogy egészen addig elkötelezte magát az ÉN-je mellett, amíg párkapcsolata nem lett. Az egója ezután a romantikus illúzióiból kovácsolt előnyt magának azáltal, hogy előhozta a lány régi félelmeit. Ezután Alisa beszélt. Teljességgel elkötelezte magát az ÉN-jének, még a barátai előtt is hangosan kijelentette, hogy többé nem fog „óvatosan élni”. Egy héttel a bejelentése után azonban rátört az egója a maga félelembeszédével. Alisa minden régi szorongása visszatért. Ilyen gondolatok ébredtek benne: „Hogyan élhetném a nagybetűs, szabad Életet, amikor tonnányi nyomásként nehezedik rám a pénzügyi bizonytalanság és a félelem az emberektől? Csaló vagyok.” Alisa után a csoportból mások is sorban elpanaszolták azokat az eseteket, amikor az egójuk visszacsapott. Azzal nyugtattam meg őket, hogy elmondtam nekik: ez teljesen normális dolog.

Elmagyaráztam továbbá, hogy én is átéltem az ego visszacsapásait a saját ÉN-gyakorlásom korai szakaszaiban. Csakugyan, amikor először üdvözölhettem az ÉN-emet, bármit hajlandó voltam megtenni, hogy jobban érezzem magam. Maryhez hasonlóan én is a tökéletes ÉN-tanítványt testesítettem meg, és hatalmas rózsaszín felhőbe dolgoztam bele magam az ÉN-emmel. Három hónap elteltével azonban változást észleltem: negatív gondolataim kezdtek visszasomfordálni. Régi érzelmi minták ütötték fel ocsmány kis fejüket. Amikor az ego elkezdett visszaólálkodni, úgy éreztem, mintha azt a sok munkát a semmiért végeztem volna el. Az egóm beleordította a félelmét a fülembe, és ezt nem volt könnyű figyelmen kívül hagynom.

Annyira felzaklatott, amikor ez történt, hogy segítséget kellett kérnem. Ezért felhívtam Ericát, a mentoromat. Nevetett, amikor elmondtam neki, mi történt velem.

– Már vártam ezt a hívást – mondta. – Amikor a dolgok elkezdenek jóra fordulni, az ember gyakran már nem dolgozik olyan keményen. Ezáltal pedig hagyja, hogy az ego visszatérjen. Ezért amikor a dolgok jóra fordulnak, az a legjobb, ha még keményebben dolgozunk. Ne feledd: működik, ha működteted.

Erica tanította meg nekem azt is, hogy amikor lazábbra veszem az ÉN-munkát, nehezebb navigálni az életet. Ó, és mennyire igaza volt! Akármikor új barátom lett, és megfeledkeztem az ÉN-emről, a végén bálványozni kezdtem a fiút, és ennek eredményeképp a kapcsolat összeomlott. Ezt követően általában azonnal visszatértem az ÉN-munkámhoz. És ez így folytatódott mindaddig, amíg az ÉN-em elé nem helyeztem valamit. Amikor leálltam a napi ÉN-rutin gyakorlásával, azonnal megéreztem, hogy az ego kezd visszasompolyogni. És itt a „sompolyog” kifejezés a lényeg. A sunyi ego mindig megtalálja a módját valami trükkel, hogy megtagadja az ÉN-ed fényét.

Ebben a fejezetben megmutatom az ego néhány igazán alattomos trükkjét, amelyekkel visszakúszik az életedbe. Utána elmagyarázom, hogyan győzheted le azáltal, hogy felturbózod az ÉN-gyakorlatodat. Azt is megosztom veled, hogy melyik a tökéletes ÉN-gyakorlat ahhoz, hogy túllépj az ego visszacsapásán – ez pedig nem más, mint a nyújtás. Végezetül pedig végigvezetlek a nyújtásegyenleten, mely garantáltan fénybe borítja az ego eszközeit, és visszavezeti a gondolataidat a szeretethez.

A SUNYI EGO TRÜKK-KÉSZLETE

Az egód már olyan sok éve veled van, hogy most már csak az ő hangját hallod. Az ego betuszkol egy dobozba, ahol csak félelemben, óvatosan élve érzed biztonságban magad. Ezért amikor kilépsz a dobozból, és fénybe borítod a sötétséget, az ego megijed, és felerősíti a maga játszmáját. Mire idáig érsz a könyvemben, már behívtad az ÉN-ed fényét, és a várakozásoknak megfelelően az egód minden tőle telhetőt megpróbált, hogy kioltsa ezt a fényt. Ne feledd, hogy az ego sötétsége nem élheti túl a belső vezetőd fényét. Amint tehát a fény lassan elkezd egyre jobban ragyogni, az ego megijed, és be akarja húzni az összes féket, csak hogy kioltsa azt. A továbbiakban az ÉN-lány értelmezését olvashatod arról, ahogyan a Tanítás bemutatja az ego visszatérését.

Egyes számú trükk: Előkotorja a régi félelmeket

Az ego egyik kedvenc reakciója a fényre az, hogy félelembeszéddel áraszt el. Amikor felerősödik az ÉN-munkád, az ego bármilyen régi félelmet előkotor a múltadból, csak hogy kioltsa a fényt. Belekapaszkodik bármibe – a félelembe az emberektől, a pénztől, a szerelemtől, az énképtől, az egyedülléttől, és a többi, te is folytathatnád. Ilyen gúnyos figyelmeztetésekkel bombáz: „Ez a boldogság valószínűleg nem lesz tartós”, „Ez a kapcsolat túl jó ahhoz, hogy igaz legyen”, „Jobban tennéd, ha keresnél egy rendes állást, és elengednéd ezeket a vállalkozói álmokat”, „Inkább menj vissza ahhoz a pasihoz, aki bántott, mert előfordulhat, hogy nem találsz mást”.

Kettes számú trükk: Bűntudatot kelt

Amikor az ego visszacsapásával azonosulsz, az mindig bűntudatot eredményez. Azért van ilyenkor bűntudatod, mert hátat fordítottál az ÉN-ednek, és az ego félelemtámadását választottad. Akár tudatosul benned, akár nem, úgy érzed, mintha bűnt követtél volna el az ÉN-ed ellen azáltal, hogy hátat fordítottál neki. Majd ezek a negatív gondolatok tudat alatt magaddal kapcsolatos rossz, kellemetlen érzésekben és meggyőződésekben tükröződnek vissza. Mindent beborít az értéktelenség bűntudatos érzése, mely aztán önszabotáló üzemmódba hajszol. Az ego meggyőz arról, hogy mivel egy lázas pillanatra megtagadtad az ÉN-edet, teljességgel elveszítetted a kapcsolatodat a fénnyel, az utazásnak vége, és most nincs más választásod, mint hogy ismét megadd magad az ego sötétségének. Negatív gondolataid egyre terjednek, és újra lehúznak.

Jennifernek például azt mondta az egója, hogy faljon be egy teljes pizzát, csak mert pár napig hanyagolta a fogyókúráját. Az egója azt mondta:

– Hát, elbuktál. A fogyókúrának lőttek, úgyhogy most már akár bele is veszhetsz az evés élvezetébe!

A bűntudata, hogy megszegte a fogyókúrát, önszabotálásba hajszolta. Amikor mélyebben megvizsgáltuk, kiderült, hogy a bűntudata nem a fogyókúrára vonatkozott. Azért volt tudat alatt lelkiismeret-furdalása, mert megtagadta az ÉN-je békés hangját. Az egója a legapróbb botlásba is belekapaszkodott és felnagyította azt, ami csak még messzebb kergette őt az ÉN-jétől. És minél messzebb jutott az ÉN-jétől, annál erősebb bűntudatot érzett, mert levált a belső vezetőjéről.

Hármas számú trükk: Tagadás

Egyedül maradva a bűntudattal amiatt, hogy hátat fordítottál az ÉN-ednek, már csak az egódhoz fordulhatsz segítségül. Az ego elhiteti veled, hogy „felmenthet” ez alól a bűntudat alól azzal, hogy egyszerűen tagadja azt. Az egónak a túlélésért küzdve meg kell győznie téged arról, hogy az ÉN-ed nem valódi, és hogy meg kell tagadnod a bűntudatodat afelett, hogy hátrahagytad őt. (Ne feledd: azért van bűntudatod, mert az egódat választottad az ÉN-eddel szemben.) Ha szembenézel ezzel a bűntudattal, visszatérsz az ÉN-edhez. Az ego ezért „racionalizálni” kezdi a lelkiismeret-furdalásodat. Jennifernél az egója azt racionalizálta, hogy ne ragaszkodjon a fogyókúrájához, majd visszalökte őt a túlzásba vitt evés régi szokásába. John Assarafot, a Having It All című sikerkönyv szerzőjét gyakran hallottam, amint a racionalizálást „racionális hazugságként” magyarázza. És ebben nagyon is igaza van! Az ego rengeteg racionális hazugsággal traktál, nehogy ott maradj a fény közelében.

Négyes számú trükk: Támadás

Végül, miután az ego meggyőzött, hogy meg kell tagadnod a bűntudatot amiatt, hogy leváltál az ÉN-edről, még egyet csavar a trükkjein. Fogja a bűntudatodat, és másokra vetíti ki azt. Olcsó trükk ez, mert ahelyett, hogy belül keresnéd a megkönnyebbülést, az egód másokra irányítja a bűntudatodat. Ezt nevezi a Tanítás „mágiának”. Az ego azt hiszi, hogy ha másokra vetítjük a bűntudatunkat, azzal „mágikusan” megszabadulunk attól azáltal, hogy öntudatlanul magunkon kívülre helyezzük. Mi magunk ekkor lendülünk támadásba: hogy szabotálja a boldogságunkat, az ego elkezd másokat támadni, és ezeket a támadásokat védelemnek álcázza. A támadások pusztán a saját félelmeid kivetülései a világra az egód abbéli erőfeszítésében, hogy a sötétségben tartson téged. Jennifer esetében a túl sok pizza feletti bűntudata arra vezette az egóját, hogy azzal tagadja meg a bűntudatát, hogy a szuperegészségesen étkező barátnőjére vetíti ki. Ilyeneket mondogatott neki:

– Őrült vegán a csaj, aki soha nem leli örömét semmiben. Nem hívom át ma vacsorázni.

Ráadásul az ego téged is támadni fog. Az ego szeretethiányosnak és engesztelhetetlennek lát téged. Ezért ha bármilyen szeretetteljes gondolatot hozol be az életedbe, az egód „gyanakvóvá és gonosszá” válik, és támadásba lendül. Ez a támadás például egy ilyen gondolat formájában nyilvánul meg: „Nem szeretheted az anyádat, hiszen teljesen tönkretette az életedet.” Eléri, hogy helytelennek érezd, hogy a szeretetet választod, mert ez nem felel meg az ego felfogásának. Bárkit és bármit megtámad abbéli igyekezetében, hogy elkerülje a fényt.

SZÉLHÁMOSSÁG-ÖSSZEFOGLALÓ

Íme az elhangzottak, ÉN-lány stílusban összegezve. Az előző hat fejezet segítségével végzett munkád fénybe borította az ego sötétségét. Ha úgy döntesz, hogy az ÉN-eddel értesz egyet az egód helyett, az életed jobbra fordul. Ekkorra az ego előre láthatóan megijed, mert tudja, hogy az ÉN-ed fényét nem élheti túl. Ezen a ponton gőzerővel kezd ronda félelembeszédekkel bombázni. A félelembeszédtől megijedsz, és valamilyen módon valószínűleg úgy fogsz megnyilatkozni, ahogy az ego diktálja. Akkor pedig még jobban berezelsz, mert tudod, hogy te lökted el magadtól az ÉN-edet az egód javára. Ezen a ponton az ego már tudja, hogy az afelett érzett bűntudatod, hogy hátat fordítottál az ÉN-ednek, vissza is vezethet a fénybe. Ezért az ego megtagadtatja veled ezt a leválásérzést az ÉN-edről azzal, hogy „mágikusan” másokra vetíti ki negatív érzéseidet. Támadásba lendülsz, hogy minden félelmedet másokra helyezd, ahelyett hogy hagynád, hogy az ÉN-ed eltakarítsa őket. Az ego azért akarja, hogy másokra támadj a saját félelmeid miatt, hogy bezárva tarthasson a félelemre alapozó, óvatos élet dobozában. A támadások sokkal inkább táplálják a félelmet. Ekkorra visszakerültél az ego sötét lyukába, és a zseblámpát is lekapcsoltad, amivel a belső vezetőd kivihetett volna onnan.

Turbózd fel az ÉN-gyakorlatodat

Most, hogy már ismered az ego trükkjeit, még jobban megérted, miért olyan fontos felpörgetned az ÉN-gyakorlatodat. Ehhez az kell, hogy túlnyúlj az ego félelmein, és még több fényt fogadj be. Értem én, hogy elfoglalt életet élsz a barátaiddal, a munkáddal stb. De ne feledd, hogy az ego nem élheti túl a fényt, az életed pedig könnyedén áramlik, ha fenntartod az ÉN-eddel szembeni mindennapi elkötelezettségedet.

Még az ÉN-lány sem hagyja abba soha az ÉN-gyakorlást. A puszta tény, hogy már tudományosan vetem be az ÉN-emet, nem jelenti azt, hogy befejeztem a munkát. Ha ma leállnék azzal, hogy az ÉN-emhez kapcsolódom, garantálom, hogy borzalmas bűntudatom lenne, és a dolgok igen hamar elég félelmetessé válnának. Azokon a napokon, amikor az ÉN-em elé helyezem a munkámat, a kapcsolataimat, akármit, az életem megszűnik áramlani. Mivel már minden ÉN-egyenletet végigcsináltam, váltogatva használom őket. Van, hogy napi szinten keverem az egyenleteket, míg máskor újrakezdek egy teljes harmincnapos utazást, hogy átalakítsam az életem egy-egy adott területét.

A múlt hónap harminc napját például az érzésegyenlettel töltöttem. Felfedeztem néhány olyan új dolgot, amelyekkel addig nem foglalkoztam, ezért úgy döntöttem, hogy harminc napig érezni fogok, és folytatom az elengedéseim útját. Máskor egy-egy teljes hónapot tölthetek a megbocsátás-egyenletben, ha van egy adott személy vagy helyzet, akit vagy amelyet el kell engednem. Legtöbbször napi szinten folyok bele az ÉN-egyenletembe attól függően, hogy éppen mi zajlik az életemben. Az ÉN-em megtartása érdekében egy átlagos napom nagyjából így néz ki: Húszperces meditációval indítom a napot, majd egyórányi mozgással folytatom (lehet ez futás, tánc, görkorizás, ugrálás, akármi). Reggel nyolckor az íróasztalom előtt ülök. A nap során a megbocsátást gyakorlom azzal, hogy mindenkinek, akit látok, megbocsátok. Megbocsátok a hölgynek, aki nekem jön az utcán, megbocsátok a banki tisztviselőnek, aki nem mosolyog rám, és megbocsátok annak az ismerősömnek is, aki nem hív vissza. És ami a legfontosabb, egész nap megbocsátok magamnak minden olyan viselkedésformát, ami nem érdemes arra, hogy az ÉN-emnek nevezzem.

Emellett pillanatról pillanatra gyorsellenőrzést tartok a gondolataim felett. Ha valamilyen félelemérzés keletkezik bennem, leülök másfél percre, és bejelentkezem az ÉN-emhez, hogy feltérképezzem, mi zajlik odabent. Kíváncsian megfigyelem az érzést, nem próbálom elhajtani. Amikor megkönnyebbülök, mászni kezdek felfelé. Vagy a felismerés/rögzítés/elengedés hármasa segítségével mászok ki a ronda gondolatok közül, vagy ismét leülök meditálni. Este, lefekvés előtt pedig kényelmesen elhelyezkedem egy könyv társaságában. Ilyenkor mondom el az imádságaimat, és köszönöm meg az Univerzumnak, hogy egy napon át ismét tartotta velem a kapcsolatot. ÉN-írok húsz percen át, majd irány az ágy! Gyakran felébredek hajnali három és négy óra között. Ilyenkor kihasználom, hogy tiszták a gondolataim, és felülök az ágyban meditálni. Valami varázslatos, ami ezekben a korai órákban történik velem. Amint ott ülök, szépséges gondolatok áramlanak át rajtam. Utána ÉN-írással töltök egy kis időt. Sok nagyszerű ötletem támad ilyenkor, amikor még alig pirkad.

NY-Ú-J-T-Á-S!

Nem várom el mindenkitől, hogy vesse bele magát azonnal, és kötelezze el magát az ÉN-munka mellett úgy, ahogy én. Azt azonban szívből ajánlom, hogy használd ezt az időt arra, hogy kicsit tovább nyújtózz a munkáddal. Azért alkottam meg a nyújtásegyenletet, hogy segítsen ebben téged. Ez az egyenlet azt igényli, hogy mentális és fizikai eltökéltséggel akarj még tovább nyújtózni. Azért neveztem el nyújtásegyenletnek, mert amikor nyújtózkodsz, tovább nyújtod az izmaidat a pihenő állapotnál. Amikor nyújtasz, gyakorlatilag ezt érzed fizikailag: „Ó, ez olyan jól fáj!” Utána a megnyújtott testrészed felüdül, és bizsereg a kapott véráram- és oxigénlökettől. Az izmaid nyújtásához hasonlóan, ha az ÉN-gyakorlatot hajtod egy kicsivel tovább a kényelmesnél, akkor továbbnyújtod az elmédet a fájdalom és kényelmetlenség határán, és új perspektívából éled át a megkönnyebbülést. Minden alkalommal, amikor túlnyúlsz az egódon, olyan új mintát alakítasz ki az agyadban, amelyik azt mondja, hogy az ÉN jó, az ego pedig nem. Minél gyakrabban nyújtózol az ÉN-ed felé, annál messzebb kerülsz attól, hogy az egóddal azonosítsd magad.

A NYÚJTÁS

Mielőtt belevágsz a nyújtásegyenletbe, megmutatom, hogyan ellenőrizheted, hogy hol játssza éppen az ego a maga kis ocsmány trükkjeit. Ezáltal jobban megfigyelheted, hogyan állt ellen az ego a fényednek. Utána egy sor újragondolás-gyakorlatot adok annak érdekében, hogy csodákká alakíthasd át az ego trükkjeit. Majd hogy még jobban támogassam az egyenletet, a mozgásos részben az ország néhány legnépszerűbb jógijának a gondolatait fogom megosztani veled. A saját személyes tapasztalataikkal fogják alátámasztani, hogy a nyújtásgyakorlataik hogyan vezették ki őket az ego illúziójából a fényre. Az ezt követő részben fog leülepedni a mentális nyújtás. A meditáció alatt még jobban elkötelezheted magad a fénynek. Írtam egy új mantrát, amellyel fokozhatod az elkötelezettségedet az iránt, hogy a szeretetet válaszd a félelemmel, a fényt a sötétséggel szemben. A befogadást az ÉN-írással fogjuk befejezni. Itt fogod megkapni a valódi leltárát annak, hogy mennyire voltál elkötelezett az ÉN-ed felé, és hogy mennyire vagy hajlandó túlnyújtózni az ego visszacsapásain.

Arra kérlek, hogy nyúlj túl a saját korlátozó meggyőződéseiden, és egy újabb harmincnapos körre add át magad az ÉN-folyamatnak. Ha már edzetted az ÉN-edet, gondolom, hogy a fény rengeteg csodálatos pillanatát átélted már az eddigi utad során is. Most jött el azonban annak az ideje, hogy még tovább haladj a régi életedből egy olyan új élet felé vezető híd felé, amely az ÉN-eden támaszkodik. Bízz benne, hogy az ÉN-ed bevilágítja előtted az utat. Nyújts, és engedd, hogy vezessenek.

Mielőtt belevágsz a nyújtásegyenletbe, próbáld megnézni, hogy hol játssza éppen az ego a maga kis ocsmány trükkjeit. Ennek a lépésnek az a célja, hogy közelebbről is megnézhesd, hogyan állt ellen az ego a fényednek. Kipukkant a rózsaszín buborékod? Úgy érzed, hogy az egód vissza akar sompolyogni? Észrevetted, hogy a pozitív gondolataid visszaalakulnak a régi viselkedésmintáiddá? Elkezdtél olyan emberekre támadni, akiknek már megbocsátottál? Bűntudatod van?

A NYÚJTÁSEGYENLET –

Harminc nap nyújtásgyakorlat az ego visszacsapása ellen

ELSŐ LÉPÉS: Újragondolás

Kezdd azzal, hogy listát készítesz azokról a helyzetekről, ahol az egód föléd kerekedik – nagy valószínűséggel ilyenek a szerelmi kapcsolatok, a munkád, vagy a családoddal töltött idő stb. Legyél pontos! Milyen új, ronda történeteket mesél neked az egód? Tisztázd magadban, hogy hol piszkálja az ego a félelmeidet.

Kapcsold fel a villanyt!

Karen Salmansohn azt javasolta, hogy úgy használjam a villanykapcsolókat otthon, hogy eszembe jusson róluk a belső fényem felkapcsolása. Tetszett az ötlet, és minden egyes kapcsolóra emlékeztető üzeneteket írtam magamnak, hogy felkapcsoljam a belső fényemet.

Dekoráld ki a villanykapcsolóidat te is. Ilyen emlékeztetőket írhatsz rá: „Az ÉN-emet választom az ego helyett”, vagy „Felkapcsolom a fényt”. Minden alkalommal, amikor felkapcsolod a villanyt, tedd fel magadnak a kérdést: Hogyan kapcsolódtam ma a belső vezetőmhöz? Előjött az egóm? Ezzel az egyszerű cselekedettel naponta aktiválhatod a belső fényedet.

A következő gyakorlatok segítségével pillanatról pillanatra túlnyújtózhatsz az egódon. Mindig kapcsold fel a villanyt azzal, hogy aktívan gyakorolod a felsorolt újragondolás-lépéseket. Használd finom emlékeztetőként ezeket az eszközöket arra, hogy nem vagy az egód.

Nevetés

Ezt a módszert egyenesen a Tanításból vettem, ami azt javasolja, hogy ne vegyük olyan komolyan az ego illúzióit. Ha az egónkra hallgatunk, valódivá változtatjuk azt az elménkben. A Tanítás viszont azt mondja, szelíden nevessük ki az ego „apró, őrült eszméjét”. Használd a csuklódon lévő gumit minden alkalommal, amikor az egód felüti a fejét, emlékeztetőül arra, hogy nevetni kell az ego illuzórikus bajkeverésén. Ez a lépés továbbvisz az ego megállításának folyamatában.

Üsd ki az egót!

Azokban a pillanatokban, amikor az ego megőrjít egy másik személlyel kapcsolatos félelmetes illúzióival, néha szórakoztató lehet felszínre hozni a buta hazugságokat. Én például egyszer egy teljes sztorit állítottam össze fejben arról, hogy a barátom megcsal. Órákon át ezt játszottam le magamnak. Fohászkodtam csodákért, próbáltam nevetni rajta egy jót, és meditáltam is. Végül leszálltam a meditációs párnámról, felhívtam, és kiütöttem az egómat. Elmondtam neki az egész nevetséges történetet, és együtt jót nevettünk rajta. Hozd ki a fényedet a sötétségből.

Ne ess bele a jövő csapdájába

A jövővel kapcsolatos illúziók az egótól származnak. Amikor elkezdesz a jövőre összpontosítani, végül elbuksz. Az egónak mindennél könnyebb félelemre tapintania, ha a jövőről van szó. Ne feledd, hogy minden jövőbeli kivetítés olyan helyzet, amely nem létezik. Ha azt veszed észre, hogy kezdesz makacsul ragaszkodni egy bizonyos jövőképhez, vegyél egy mély levegőt, és mondd ki fennhangon: „Pontosan ott vagyok, ahol lennem kell.”

Mosolyogj!

Ha nagyon szorongat az egód, törj ki egy hatalmas ÍÍÍÍÍÍÍ-vel. Elég nagy butaságnak tűnhet, de ezt a hangot kiadva nem tudsz nem mosolyogni. A mosolygás nevetéshez vezet, a nevetés pedig fényt vet az egóra. Egyszerűsítsd le a dolgot egy mosollyal.

- Kérj csodát: Amint abbahagytad a nevetést, engedd el még jobban az egódat azzal, hogy a belső vezetődhöz fordulsz segítségért. Egyszerűen csak mondd ki: „Úgy döntök, hogy másképp nézem ezt. Megkérem az Univerzumot, hogy vezessen rá, hogy alakíthatom át a felfogásomat.”

- Bocsáss meg újra: Mivel az ego szeret másokat támadni, amikor fenyegetve érzi magát, tarts ki a megbocsátási gyakorlatod mellett. Mindennap vezess leltárt arról, hogy kit ítélt meg az egód (magadat is beleértve). Este nézd át azoknak a listáját, akiket támadtál, és egy megbocsátás-imádsággal engedd el ezeket a gondolatokat és tetteket. Egyszerűen csak mondd ki fennhangon: „Úgy döntök, hogy megbocsátok ennek az embernek, mert tudom, hogy a támadásom az egóm kivetülése volt csupán.” Ha további védelemre van szükséged az ego támadási trükkje ellen, határozd el, hogy egész nap folyamatosan megbocsátasz másoknak és magadnak is.

Szolgálat

A szolgálat az egyik legjobb módja annak, hogy kilépj a sötétségből, és visszajuss a fényre. Amikor valaki másnak segítesz, azonnal kilépsz a saját fejedből, és távolabb kerülsz az ego trükkös félelemspiráljától. Ha szeretetet juttatsz másoknak a szolgálaton keresztül, növeled a benned lévő fény erejét. A szolgálat lehet olyan egyszerű ügy is, mint felhívni egy ismerősödet, csak hogy megkérdezd, hogy van, vagy átsegíteni egy idősebb embert az úttesten. Ha nő vagy, és segíteni szeretnél egy másik nőnek, látogass el a weboldalamra – www.herfuture.com –, mely egy tanítókat és tanítványokat összehozni hivatott női közösségi háló. Nap mint nap nők ezrei segítenek egymásnak ezen az oldalon. Mindig azt a visszajelzést kapom tőlük, hogy jobban érzik magukat, miután kedves szavakkal, egy-egy idézet megosztásával vagy egyszerűen egy üzenőfalra írt válasszal segítséget nyújtottak valakinek. Boríts fénybe másokat, és kapcsold be újra a belső fényedet.

ÉN-mantra

Mondd el újra az ego trükkös történeteit pillanatról pillanatra az alábbi mantrát ismételgetve: „Túlnyúlok az egóm trükkjein, és a szeretetet választom a félelemmel szemben.” Egész nap mondogasd ezt a mantrát. A következő lépés az, hogy vidd el magaddal nyújtani.

MÁSODIK LÉPÉS: Újragondolás + mozgás

Most vedd az új mantrádat, és nyújts egy kicsit. Vidd magaddal ezt a mantrát egy jóga- vagy pilatesórára, vagy akár a parkba egy könnyű nyújtásgyakorlathoz. A tested segítségével erősítsd meg a gondolataidat, és nyújtózz túl a korlátozó meggyőződéseiden. Ha együtt nyújtasz a megerősítéssel, azáltal kijelented az Univerzumnak, hogy hajlandó vagy tovább nyújtózni. Engedd, hogy a megerősítés vezessen végig minden érzelmi és fizikai kényelmetlenségérzeten.

Ahhoz, hogy pontosan elmondjam, hogyan fokozzák a fizikai nyújtógyakorlatok a mentális nyújtást, az ország egyik legnépszerűbb jógijától, Latham Thomas ÉN-lánytól, a Tender Shoots Wellness alapítójától kértem tanácsot. Latham szerint „amikor egy matracon nyújtunk és nyúlunk kifelé fizikai lényünk minden testrészével, a tudatunkat is nyújtjuk, és az elménkben, valamint azt követően a szívünkben is kiterjedünk. Azért olyan hatásos a jóga sok ember számára, mert fizikailag a határaidat feszíti, és elgördíti a fejlődés akadályait”. Egy másik nagy hatású jógi barátom, Rolf Gates szerint azért érdemes jógázni, hogy az élet minden területén előbbre nyújtózz. Azt állítja, hogy a félelembe való visszavonulás ellentéte a hittel való előrelépés.

HARMADIK LÉPÉS: Befogadás (Meditálás/ÉN-írás)

Közvetlenül a fizikai nyújtógyakorlat után végezz nyújtómeditációt! Tíz percen át ezzel a megerősítéssel nyújtsd az elmédet: Túlnyúlok az egómon, és a szeretetet választom a félelemmel szemben. Majd lélegezz ki ezzel: Elengedem a félelmemet.

ÉN-írás

A meditáció végeztével azonnal fogj neki az ÉN-írásnak. Nyújts azzal, hogy további öt perccel meghosszabbítod az ÉN-írásodat. Csak írd le, amit épp az adott pillanatban érzel. Írj addig, ameddig bírsz, és hagyd, hogy az ego által vezérelt gondolatok szeretetté alakuljanak.

Remélem, hogy megkönnyebbülést érzel most, hogy tudod: egy-egy egovisszacsapást mindig egyenesen visszaküldhetsz az ÉN-edhez. Minden pillanat egy tiszta lap, lehetőség a félelem elengedésére, és arra, hogy a szeretet felé nyújtózz. Ne feledd: „Működik, ha működteted!”

Most, hogy már lóg néhány komoly ÉN-szerszám az öveden, ideje, hogy elkezdj bátran élni. Lépj be egy telefonfülkébe, vedd magadra a köpönyegedet, és készülj fel a kvantumugrásra!

Ha teljes mértékben kívánod, egy csapásra emlékezni fogsz majd mindenre.

A csodák tanítása

Mindig azt mondják, hogy a változáshoz idő kell. A változásokhoz nagyrészt valóban elkötelezettség és mindennapi ismétlés szükséges, de vannak esetek, amikor az élet nagy változásai egyetlen éjszaka leforgása alatt is bekövetkezhetnek. Ilyen azonnali változások azoknál fordulnak elő, akik valóban nyitottak erre – ezeket az alkalmakat „kvantumpillanatoknak” nevezzük. A kvantumpillanat kvantumugrást eredményez, melynek köszönhetően megváltoztathatod a magadról és a képességeidről alkotott felfogásodat. A kvantumpillanatokban újra feltalálhatod önmagad. Gondolj ezekre úgy, mint az élet telefonfülke-pillanataira. Egy kvantumpillanatban a visszahúzódó Clark Kent szupergyors öltözést bonyolít le a legközelebbi telefonfülkében, és bumm! Azonnal köpönyeges, repülő, hihetetlenül menő szuperhőssé változik!

Ezekben a pillanatokban azonban nem kell, hogy nagy dolgok történjenek körülötted a világban, mert ez a váltás benned zajlik le. Előfordulhat például, hogy valaki, aki addig ideges típusként látta magát, egyetlen pillanat alatt elhatározza, hogy sokkal nyugodtabban áll hozzá az élet dolgaihoz. És pusztán ennek a döntésnek a meghozatalával beáll a változás, és az ember elkezdi más szemmel nézni az életet. Vagy valaki, aki csúnya szerfüggőségben szenved, egy napon úgy ébred, hogy a józanságot választja, és attól kezdve soha többé nem nyúl a droghoz vagy az alkoholhoz. A kvantumugrások általában sokkal inkább arról szólnak, hogy ki akarsz lenni, majd el is kezdesz dolgozni rajta. Sok olyan embert láttam már, aki teljesen bele volt ragadva egy adott lelkiállapotába, majd egy kvantumpillanatban úgy döntött, hogy minden szempontból változtat a magáról alkotott képén. És ettől kezdve teljes változás áll be. Pusztán azáltal, hogy a saját önképén kvantumugrást hajtott végre, elkezdi megtenni az ahhoz szükséges lépéseket, hogy valóban azzá a személlyé váljon. Mert valóban igaz, hogy ha hiszel önmagadban, akkor meglesz az önbizalmad, hogy megtedd, ami ahhoz kell, hogy az légy, aki lenni akarsz. A kvantumugráshoz nyitott elmére és arra van szükség, hogy mélységes vágyat érezz a múlt láncainak ledobására. Azáltal, hogy feladod a múltat és elfogadod a jeleneddel – és, ami még ennél is fontosabb, az önmagaddal – kapcsolatos új felfogást, rájössz, hogy a változás egyetlen pillanat alatt is bekövetkezhet (a köpönyeg elhagyható).

Lehet, hogy mostanában éppen az a gondolat foglalkoztat, hogy mire lenne szükséged ahhoz, hogy kvantumpillanat következzen be az életedben. Barátom! Mint általában, a válaszom erre a kérdésre is: az ÉN! Így van. Van egy olyan ÉN-egyenlet, amelyet arra találtam ki, hogy segítsen befognod a saját kvantumpillanatodat. Mielőtt azonban végigvezetlek ezen a különleges egyenleten, először elmagyarázom, hogy miért is olyan erőteljesek a kvantumpillanatok. Aztán olyan emberek életébe kukkantunk bele, akiknek hasznukra váltak a saját kvantumugrásaik. Végezetül pedig végigmegyünk a kvantumugrás-egyenleten, hogy könnyebben meg tudd ragadni az életedben adódó kvantumpillanatokat, és ezáltal azzá válhass, aki lenni akarsz.

SZUPER-TE

Számos kvantumpillanatban volt már részem az életben. Az első három hónappal a diplomám megszerzése után következett be. Színház szakos diplomával a kezemben egyáltalán nem vágytam arra, hogy színésznő legyek. Megbénított a jövőmmel kapcsolatos félelem. Az egóm ilyen gondolatokkal kínzott: „Nem vagy elég okos ahhoz, hogy állást kapj. A színházi diplomáddal úgysem jutsz semmire.” Ilyenek forogtak a fejemben a diplomaosztó után pár hónapig. Bár átjárt a félelem, valamennyire azért rá voltam kényszerítve, hogy dolgozni kezdjek. Ahhoz, hogy a számláimat fizetni tudjam, sürgősen felhajtottam pár fura munkát. Szórakozóhelyeknek szerveztem bulikat, értékesítettem és eseményeket szerveztem egy energiaitallal foglalkozó cégnek, partikat egy társkereső vállalkozásnak. Elég jól zsonglőrködtem az úgynevezett „több lábon állással”. Mindazonáltal folyamatos harcban álltam az egómmal, hogy megpróbáljam valahogy definiálni magam a munka világában. Minden alkalommal, amikor megkérdezte valaki, hogy miből élek, tehetetlennek éreztem magam. Bár teljes mértékben eltartottam magam, mégis kevesebbnek éreztem magam, mint körülöttem bárki mást.

Három hónapnyi önmagammal folytatott rögeszmés negatív párbeszéd után úgy döntöttem, hogy elég volt abból, hogy pocsékul érzem magam. Nyitott elmével és a változás iránti erős vággyal a szívemben tapasztaltam meg életem első kvantumpillanatát. Úgy emlékszem rá, mintha csak tegnap lett volna. Felébredtem, mint akármelyik másik reggelen, azonnal ráugrottam az internetre, és megnéztem az e-mailjeimet. Levelet kaptam egy lánytól, akivel előző este találkoztam. A levél tárgya így szólt: „Te vagy a legjobb buliszervező!” A szóban forgó parti egy új szórakozóhely megnyitója volt Manhattan kellős közepén. Nagyszerűen tudtam koordinálni az ilyen eseményeket, és elértem, hogy az emberek jól érezzék magukat. Az egész e-mail arról szólt, hogy milyen szuper bulit szerveztem, és mennyire csodálatos partiszervező vagyok.

Azzal zárta a levelét, hogy reméli, hogy a „cégem” felveszi őt a levelezőlistájára, hogy más eseményeinkre is meghívást kaphasson. „Hmm… egy cég – gondoltam – ez nem is hangzik rosszul!” A belső hang abban a pillanatban azt mondta:

– Persze, hogy lehet saját céged! Elképesztő tehetséged van a buliszervezésben és a szórakozóhelyek promotálásában. Vállalkozó vagy! Indíts be egy reklámos és rendezvényszervező céget!

Onanntól kezdve nem voltam többé ugyanaz az ember. Belsőleg és külsőleg teljesen átírtam a történetemet. A kvantumugrás lényege az volt, hogy a munkámmal kapcsolatos teljes bizonytalanságból átváltottam a mély meggyőződésbe, hogy a karrierem beindult, és sikeres vállalkozó vagyok. Teljesen megváltoztattam az önfelfogásomat. És hamarosan mindenki más is másképp nézett rám. A családom és a barátaim már nem kérdezgették, hogy mikor szerzek munkát. A tükörben már nem egy értéktelen valakit láttam, és a világ is mást tükrözött: újonnan megtalált önbizalmam erőteljes mását.

Két hónapra rá megtaláltam az üzleti partneremet, és beindítottam az első cégemet. Akkor huszonegy éves voltam. Azóta is vállalkozó vagyok. Csak annyi kellett hozzá, hogy megváltoztassam az önmagammal kapcsolatos észlelésemet, és hajlandó legyek követni a belső vezetőmet. Ma, amikor arról adok interjúkat, hogy mit jelent fiatal vállalkozónak lenni, sokan megkérdezik tőlem, hogy nem féltem-e beindítani a saját vállalkozásomat. Erre mindig azt válaszolom, hogy sokkal jobban féltem attól, hogy nem indítom be.

A kvantumpillanat lehetőségében az a nagyszerű, hogy érvényesíti az elképzelést, mi szerint valóban mi alakítjuk a sorsunkat. Ha kihasználod a kvantumpillanatban rejlő lehetőséget, és változtatsz az énképeden, megkapod a saját szupererődet – az erőt, hogy változtass az életed menetén. Egyetlen pillantás alatt teljesen más irányba terelheted az életedet pusztán azzal, hogy teljes szíveddel és lelkeddel hozod meg a változásra vonatkozó döntést. Ismétlem: nem minden változás érhető el ilyen könnyedén. Ez azonban olyan típusú változás – az önmagadról alkotott kép kvantumugrásszerű megváltoztatása, mely csak a saját, változásra irányuló hajlandóságodon múlik –, amelyre vágyunk ahhoz, hogy azzá lehessünk, akik lenni akarunk.

Hogy további ösztönzést adjak neked arra nézve, hogy a saját életedben üdvözöld a kvantumugrás lehetőségét, kerestem öt olyan embert, akik köztudottan legyőzték a nehézségeiket, és előnyt kovácsoltak belőle. Lehet, hogy ez puszta spekuláció a részemről, de hiszem, hogy ezek az emberek szembenéztek a saját kvantumpillanataikkal, amikor eldöntötték, hogy kvantumugrást hajtanak végre, mely rávezette őket saját sikerösvényükre. Beethovennel kezdem. Azt mondják, hogy mielőtt a világ egyik legnagyobb zeneszerzőjeként híressé vált, Beethovent reménytelennek ítélték a tanárai. Arról nem is beszélve, hogy a karrierje derekán elveszítette a hallását. Két választása volt azon a ponton: vagy megadja magát a balsorsnak és kiszáll, vagy zeneszerzőként folytatja az útját. Szerencsére túllátott azon, amit a világ gondolt róla, és nem adta fel, hogy aztán nagyszerű mesterműveket komponálhasson.

Egy másik nagyszerű példa Thomas Edison. Edisont tekintik a történelem egyik legradikálisabb feltalálójának a maga ezerkilencvenhárom szabadalmával. Kisfiúként a tanítója egyszerűen lehülyézte. Az első sikeresen működő villanykörtéje előtt több mint kilencezer kísérletet hajtott végre. Szerencsére ő sem adta fel, különben most a sötétben kuksolhatnánk!

Folytassuk a sportolóikonnal, Michael Jordannal. Ő minden idők legnagyobb kosárlabda-játékosa. Ma már szuperhős, mielőtt azonban bekerült az NBA-be, csak egy átlagos kölyök volt, akit kiszedtek a középiskolai kosárlabdacsapatból.

A negyedik példám Steven Spielberg, a legendás filmrendező. Számos úttörő szemléletű filmjének köszönhetően nagyon nagy hatású, hihetetlenül sikeres ember lett. De ő sem így kezdte, épp ellenkezőleg: kihullott a középiskolából, amikor pedig visszatért, egy tanulási nehézségekkel küzdő osztályba tették. Egyetlen hónapot töltött csak el ebben az osztályban, mielőtt kvantumugrást élt át, és attól kezdve soha nem kereste többé a külvilág értékelését.

Végezetül pedig itt van Albert Einstein, a 20. század legjelentősebb tudósa, aki 1921-ben kapta meg a fizikai Nobel-díjat. Fiatalkorában azonban szellemileg retardáltnak tartották őt a szülei. A tanárait annyira aggasztották az osztályzatai, hogy állítólag azt mondták neki, hogy soha nem fogja vinni semmire. Elképesztő, igaz? Ezek az emberek, akikre mi a siker ikonikus figuráiként tekintünk, életük valamely pontján mind szembenéztek egy-egy válaszúttal, és hiszem, hogy kvantumpillanatot éltek át, melynek során elhatározták, hogy mind önmagukkal, mind a képességeikkel szemben teljesen új felfogást tesznek magukévá.

Ha azt hiszed, hogy az életed nem azt a személyt tükrözi, aki lenni szeretnél, ideje elgondolkodnod egy kvantumugráson. A terv a következő: mint általában, most is végigkísérlek a fejezethez tervezett ÉN-egyenleten, melynek neve: kvantumugrás-egyenlet. Az egyenletnek ebben a verziójában azonban leginkább az újragondolás szakaszára fogunk összpontosítani, hogy felkészülhess a kvantumugrásra. Ezután arra foglak biztatni, hogy egy új testedzésforma segítségével lépj ki a komfortzónádból. Az új fizikai tevékenység végzésével új viselkedésmintát gyakorolsz, és elkezded más fényben látni önmagad. A befogadási szakaszban teljesen új énképet alakítasz majd ki a meditáció segítségével. Ezt ÉN-írás követi, melynek során pozitívabb hangnemben meséled újra a saját történetedet. Végezetül még egy eszközzel toldottam meg ezt az egyenletet: arra biztatlak majd, hogy harminc napon át mindennap újra és újra mondd el az új történetedet. Úgyhogy nyisd meg az elméd, és készülj fel rá, hogy megmozdul alattad a föld!

Mielőtt belevágnál az egyenletbe, tedd fel magadnak a következő kérdéseket: Madár? Avagy repülő? Milyen ember akarsz lenni? Mit akarsz elérni? Hogyan akarsz magadra nézni?

Miután beazonosítottad, hogy ki akarsz lenni, adj választ az alábbi kérdésre: Az, aki lenni akarsz, nagyon különbözik attól, aki ma vagy?

Ha igen, gondolkodj el rajta, hogy mit teszel, ami ezt az elkülönülést okozza. Ha például sikeres akarsz lenni a karrieredben, gondold át, hogy még mindig elmész-e minden este bulizni, hogy aztán reggel olyan másnaposan menj munkába, hogy egész nap csak félgőzzel tudsz dolgozni. Vagy ha jó barát akarsz lenni, gondolj bele, hogy nem dobod-e a barátaidat abban a pillanatban, ahogy bepasizol? Vagy ha a világ ökológiailag tudatos lakosa kívánsz lenni, vajon teszel-e bármit is ennek érdekében?

A KVANTUMUGRÁS-EGYENLET –

Harminc nap az új éned felé

ELSŐ LÉPÉS: Újragondolás

Nyisd meg az elmédet. Ebben a folyamatban kulcsfontosságú, hogy nyitott légy a gondolatra, miszerint a változás elérhető. Higgy az említett történetekben, és tudd, hogy ugyanúgy képes vagy megváltoztatni az énképedet, mint bárki más. Kövesd ezeket a lépéseket:

1. lépés: Légy őszinte!

Megrekedtél amiatt, hogy negatív énképet fogadsz el magadról?

Mi a jelenlegi éntörténeted? Írd ki magadból!

Milyen módon gátoltad magad abban, hogy az az ember légy, aki lenni akarsz, és elérd mindazt, amire vágysz?

Hogyan tükrözi a világ az önmagadról alkotott negatív képedet?

2. lépés: Gondold újra!

Fogd a kérdésekre adott válaszaidat, és fogalmazd át őket úgy, hogy egybeessenek azzal az emberrel, aki lenni akarsz. Kövesd ezeket az útmutatásokat:

- Első számú eszköz: ne ragadj le! Ha leragadtál egy önmagadról alkotott negatív kép mellett, változtasd át pozitívvá! Ha például ez volt a válaszod: Nincs motivációm, lusta és figyelmetlen vagyok, írd át így: Ambiciózus és erősen motivált vagyok, keményen dolgozom, és koncentrálok.

- Kettes számú eszköz: gondold át a mostani történetedet! Változtasd meg úgy, hogy azt a történetet tükrözze, amilyen történetben szeretnél lenni.

- Hármas számú eszköz: tarold le az előtted álló akadályokat! Ha például azt válaszoltad: Azért gátolom magam abban, hogy zenész legyek, mert félek, hogy abból nem lehet megélni, írd át így: Aktívan dolgozom a zenei karrieremen, és rengeteg pénzt keresek vele.

- Négyes számú eszköz: fordítsd át a többiek veled szembeni reakcióit! Milyennek szeretnéd, hogy lásson a világ? Írd át a többiek veled kapcsolatos reakcióinak forgatókönyvét. Ha például a szüleid nem támogatják a vágyadat, hogy zenész légy, írd le ezt: A szüleim teljes mértékben támogatják a vágyamat, hogy zenész legyek, és minden fellépésemen ott vannak.

3. lépés: Válj le!

Ha a gondolataid és az érzéseid még mindig a félelemmel és a negativitással vannak összhangban, az életedben lévő emberek ezt fogják visszatükrözni rád. Ne hagyd, hogy mások tartsanak vissza attól, hogy kvantumpillanataid legyenek. Gyakorold a leválást! Figyeld meg, hogy kik azok körülötted, akik a félelmeidet táplálják. Bocsáss meg nekik, mert csak a saját belső meggyőződéseidet tükrözik. Majd válj le. Ahogy a Tanítás mondja, „a ragaszkodás befektetésre utal”. Ez a lecke azt tanítja, hogy amikor ragaszkodunk ahhoz, hogy részt vegyünk mások félelmeiben, akkor abba befektetünk. Ráadásul akkor is belefektetünk, ha védekező állásból támadjuk a félelmüket. Ehelyett bocsáss meg nekik, és lépj tovább. Ne vegyél részt többé a világ negatív észleléseiben; azzal csak a változást akadályozod.

MÁSODIK LÉPÉS: Újragondolás + mozgás

Az egyenletnek ebben a változatában olyan fizikai cselekvésre foglak kérni, ami teljesen kívül esik a komfortzónádon. Lehet ez olyan vad dolog, mint a bungee jumping, a trapézugrás vagy az ejtőernyős tandemugrás, de lehet olyan egyszerű is, mint elmenni egy táncórára. A lényeg az, hogy valami olyasmit csinálj, amit soha nem képzeltél volna magadról. Menj és élj át egy olyan tevékenységet, amelyre mindig vágytál, de túlságosan féltél kipróbálni.

Amikor szándékosan teszel azért, hogy kilépj a komfortzónádból, új énképet alakítasz ki. Büszke leszel magadra. Odaleszel attól, hogy valami új dolgot próbáltál ki, és lesz egy jó sztorid, amit mesélhetsz. És ami a legfontosabb, olyan valakinek kezded látni magadat, aki hajlandó új dolgokat csinálni – olyannak, aki hajlandó megtapasztalni a kvantumugrást.

HARMADIK LÉPÉS: Befogadás (Meditálás/ÉN-írás)

Jövőkép-meditáció

Ez a meditáció kicsit eltér attól, amelyeken eddig végigvezettelek. Ez arra hivatott, hogy képet kapj egy újfajta életről. Lásd magad úgy, hogy pontosan azt csinálod, amit igazán akarsz, és pontosan az vagy, aki lenni akarsz. Lásd magad úgy, mint aki teljesen felszabadult a negatív észlelések alól. Hozz létre egy jelenetet e köré a kép köré. Nézd meg, hogyan tükrözi a világ a boldogságodat és az áramlást. Hívj meg másokat is ebbe a vizualizációba. Láss másokat is, amint a rezgésük harmonizál az igazságoddal, és tökéletesen tükrözik ezt az új énképedet. Tölts elég időt ebben a képben ülve, hogy megtapasztalhass valamiféle érzelmi reakciót. Lehet, hogy eltart egy ideig, de megéri rá várni. Lehet, hogy egyszerűen csak elmosolyodsz. De sírhatsz is. Csak hagyd, hogy az érzelmeid áramoljanak ezzel a fejedben létrehozott csodálatos vízióval.

ÉN-írás – Változtass a történeteden!

Itt a lehetőség, hogy újraírd a történetet, ami arról szól, hogy kinek látod magad. Nézd meg figyelmesen az általad megírt ÉN-történetet. Figyeld meg, hogy hol és hogyan szabotálod a célt, hogy az légy, aki lenni akarsz. Hallgasd meg a belső vezetődet, majd szánj tíz percet arra, hogy ÉN-írással megírd az új történetedet. Az íráshoz használd a meditációdban kapott képeket vagy érzeteket. Légy pontos azzal kapcsolatban, hogy milyen ember akarsz lenni, és ehhez milyen tetteket kell végrehajtanod.

Írd meg a saját személyes változásnyilatkozatodat!

Az ÉN-írás végeztével azonnal olvasd újra, amit írtál. Húzd alá azokat a mondatokat, amelyek szenvedélyes érzést keltenek benned. Kivonatold ezeket, és írd össze őket egy bekezdésbe. Ideális esetben két-három mondatról beszélünk. Most szerkeszd meg úgy ezt a bekezdést, hogy megállja a helyét személyes nyilatkozatként. Olvasd újra, és figyeld meg, hogy milyen érzéseket kelt benned. Ha megtestesíti az elképzelésedet azzal kapcsolatban, hogy ki akarsz lenni, akkor sikeresen létrehoztad a személyes változásnyilatkozatod.

Ez például így hangozhat:

Énekes vagyok. Havonta turnézom, és nagyon jó pénzt keresek a munkámmal. Énekesi karrierem csodálatosan illeszkedik a magánéletemhez.

NEGYEDIK LÉPÉS: Újraolvasás & újramesélés

Az egyenlet végső lépése az aktív újraolvasás és újramesélés. A következő harminc napon át mindennap olvasd újra a személyes nyilatkozatodat. Engedd, hogy az elméd rezgésharmóniába hozza az érzéseidet az új énképeddel. Minden este éld át ezt az új és jobb énedet, és élvezettel tapasztald meg, hogy milyen érzés annak a személynek lenni.

Harminc napon át legalább naponta egyszer oszd meg a személyes nyilatkozatodat valakivel. Bátran mondd el a történetedet vadidegeneknek is, mintha már ez történne veled. Úgy hangozhat, mintha arra kérnélek, hogy hazudj, de valójában ez épp az ellenkezője. Arra kérlek, hogy tégy úgy, mintha máris ott tartanál, hogy az elméd is felzárkózhasson a személyes változásnyilatkozatodhoz. Amikor ez megtörténik, létrejön a kvantumugrás.

A következő fejezetben azzal visszük tovább a változási folyamatot, hogy megtanítalak a saját energiád összpontosítására. A fókuszálásegyenlettel kezdd el valóra váltani a vágyadat!

Az érzékelés mindig fókuszált. Ez a fókusz teszi következetessé, amit látsz. Ha megváltoztatod e fókuszt, megváltozik, amit látsz.

A csodák tanítása

Claire folyamatos káoszban élt annak köszönhetően, hogy minden helyzetet kontrollálni akart. Rögeszmésen szerette volna az élete minden részletét irányítani, akár egy állásinterjú kimeneteléről volt szó, akár egy előző esti randiról. Ez az állandó megszállottság csak drámához és általános szorongáshoz vezetett. A lány minden reggel szorító félelemmel a mellkasában ébredt. Ráadásul folyton csúnyán elodázta a boldogságát a sok „majd, ha” kijelentéssel: „Majd, ha [ide írandó a hónap vágya].” Ezen hajlamai ellenére Claire vidám és közvetlen fiatal nő volt, azonban az is világosan látszott, hogy kényszeres természete és az, hogy az élete minden részletét irányítani akarta, a saját boldogsága útjába állt.

Egy délután ezt az SMS-t kaptam Claire-től: „Hívj, ahogy tudsz!” Azonnal felhívtam. Ezekkel a szavakkal szólt bele a telefonba:

– Be fogok dilizni! Csak arra az állásra tudok gondolni, aminek most jöttem ki az interjújáról. Nagyon kell a munka, és addig nem tudok megnyugodni, amíg meg nem tudom az eredményt.

– Lassabban, húgocskám! – válaszoltam neki. – Ez a sok szorongás nem vezet sehová. Azon nem szoktál aggódni, ugye, hogy felkel-e a nap?

A kérdésemen meghökkenve felelte:

– Nem.

– Ha hiszel abban, hogy a nap fel fog kelni, abban miért nem hiszel, hogy megkapod az állást? – kérdeztem. Ezt egyáltalán nem tudta értelmezni. Elnevette a megjegyzésemet, és csak mondta tovább a félelmeit a munkanélküliséggel és a nyamvadt munkaerőpiaccal kapcsolatban. Végül leállítottam, és A csodák tanításából idéztem neki:

– A problémára vagy a válaszra vágysz?

– Természetesen a válaszra – felelte.

– Akkor ideje elengedni a kötelet – mondtam. – A válasz akkor jön meg, amikor úgy állítod át a gondolataid és az energiád fókuszát, hogy az inkább az ÉN-eddel, mintsem az egóddal legyen összhangban.

Végül aztán megadta magát, és azt mondta:

– Jó! Mutasd, mid van! Ennél bármi csak jobb lehet.

Így fogott hozzá az ÉN-fókuszált energia megtanulásához.

És így vágsz bele te is ugyanebbe. Azt is megmutatom, hogyan hangolhatod össze a gondolataidat a pozitív energiával, hogy a nagyságot vonzd. Először azokon az általános blokkokon megyünk végig, amelyek megakadályozhatják, hogy az energiád vonzza az Univerzum pozitivitását. Ezt követően megmutatom, hogy milyen veszélyekkel jár nem összeszedett energiával élni. Végezetül pedig végigkísérlek a fókuszálásegyenleten, amely azt hivatott elősegíteni, hogy kitakarítsd a vonzást gátló gondolataidat és érzéseidet.

Az ÉN-egyenlet eme verziójának az a lényege, hogy megtanítson fókuszálni azt az energiát, amelyet az Univerzum az életed minden egyes napján a rendelkezésedre bocsát. Ennek eredményeképp pozitívan aktiválhatod az energiádat, és így a rezgésed meg fog felelni a vágyaidnak, amelyekre fókuszálsz. Segítek megváltoztatni az energiádat, és abban is, hogy higgy a saját vonzóerődben. Ez az újonnan megtalált hit szuperlaza életstílust eredményez. Meg fogsz lepődni, hogyan testesülnek meg a dolgok, amikor fókuszálod az energiádat. A megtestesülés a belső szándék külső eredménye. Azzal valósítod meg és öntöd fizikai formába a vágyaidat, hogy az energiádat erőteljesen fókuszált gondolatokkal és pontos jövőképpel hangolod össze.

BLOKKOK

Rengeteg időt töltesz olyan dolgokon aggódva, hogy megkapsz-e egy állást, vagy hogy a srác, akivel múlt pénteken találkoztál, felhív-e, de amiatt aggódtál-e valaha, hogy mondjuk a mágnes vonzani fogja-e a vasat, vagy hogy az iránytű mutatója elmozdul-e. Hát biztosan nem. Az aggodalmakat csak az élet olyan területeinek tartogatod, ahol nincs hited. Pedig ha hiszel abban az energiában, amelyik a bolygókat keringeti a Nap körül, akkor miért nem hiszel a saját energiádban, ami álláshoz segít? A bolygónkat mozgató energia benned is ott mozog. Csak eddig tagadtad a képességeit.

Most, hogy tudod, hogy ugyanez az energia benned is megvan, ideje megtanulnod, hogyan használd azt valami jóra ahelyett, amire eddig a tudtodon kívül használtad. Mert hiszen eddig is használtad ezt az energiát, csak épp nem a saját javadra. És bizony a nem fókuszált energiahasználatod nem fókuszált eredményeket vonzott. Emellett pedig meggátolta, hogy azt kapd, amit akarsz.

Martin például ott akarta hagyni a munkahelyét és új állást akart szerezni, de folyamatosan csak a jelenlegi rossz munkaadójára összpontosított. Így azzal, hogy minden energiáját az utált állására fókuszálta, saját magát akadályozta abban, hogy új állásajánlatokat kapjon. Amikor végre összeszedte a bátorságát, és otthagyta az utált állását, csak hét hétig nem volt munkája, mert akkor már volt ideje a vágyaira koncentrálni, így képes volt átformálni az energiáját. Azonnal boldogabb lett, hogy nem egy olyan helyen volt, amit megvetett. Fókuszált, vidám energiájának köszönhetően két héten belül egy olyan cégnél kapott állást, ahol mindig is dolgozni akart.

Ne feledd: a hasonló a hasonlót vonzza. Így a benned vibráló energia hasonló energiát fog hozzád vonzani. Amikor szuperlaza frekvencián rezegsz, ugyanilyen laza és szuper lesz az is, ami az utadba kerül. Az azonban, hogy a saját frekvenciádra hangold az energiád, összpontosítást igényel. Megfelelő fókuszálás hiányában az Univerzum véletlenszerű energiájára vagy nyitott. Mindannyian folyamatosan vonzó mágnesek vagyunk. Negatív gondolataid és érzéseid azonban kőfalak, melyek ott húzódnak saját magad és minden dolog között, amelyet magadhoz tudsz vonzani.

A legfőbb akadályt az okozza, hogy nem ismered az erőt, amellyel az energiád felett rendelkezel. A Tanítás arra emlékeztet, hogy „először mindig az ego beszél”. Mindig az ő hangja a leghangosabb, és mindig téved. Az egód azt üzeni, hogy test vagy, mely elkülönül a környezetétől és mindentől. Az ego azt kiabálja, hogy mindent és mindenkit irányítanod kell ahhoz, hogy megkapd, amit akarsz. Az ego azt mondja, hogy félj az emberektől, hogy ne várj semmi jót az élettől, és hogy minden dolog kimenetele miatt aggódj. Az fosztott meg attól, hogy a belső erőforrásoddal dolgozz, hogy azonosultál ezzel a félelemben gyökerező beszéddel.

A másik akadály az, ha Claire-hez hasonlóan te is rögeszmésen ragaszkodtál a jövőbeli eredményekhez. Ne feledd, hogy a jövővel és a múlttal az ego foglalkozik. Az egyetlen idő, ami számít, az a most. A jövőtől való félelem gátolja meg, hogy élvezd a pillanatot, és együtt teremts az Univerzummal. Jessica például teljesen ki van borulva attól, hogy nem talál férjet magának. Teljesen beleragadt abba a mentalitásba, hogy „majd ha férjem lesz, boldog leszek”. Az a félelme áll leginkább a boldogsága és a szerelme útjába, hogy nem találja meg a „nagy Őt”. A bulikon szorongó energiát sugároz, amint leendő udvarlók után kutatva körbepásztázza a helyet. Amikor találkozik egy olyan férfival, akit vonzónak talál, azonnal „szűkölködőre” vált az energiája. Úgy viselkedik, mintha ő lenne az utolsó férfi a földön, ez pedig minden pasira nyomasztóan hat.

A NEM FÓKUSZÁLT ENERGIA CSAPDÁI

Amellett, hogy különböző dolgok akadályoznak abban, hogy a tiéd legyen az Univerzum minden pozitivitása, attól is szenvedhetsz, hogy nem vagy képes összpontosítani az Univerzum benned létező energiáját. Világos fókuszálás nélkül csak éretlen dolgokat fogsz megjeleníteni. Ha arra gondolsz, hogy víz mellett szeretnél lakni, de nem határozod meg, hogy pontosan hol, könnyen megtörténhet, hogy a fagyos Alaszkában kötsz ki (ezzel nem akarom bántani Alaszkát).

Egy ismerősöm, Tim Morehouse amerikai vívóolimpikon ennek a nem fókuszált vonzásnak a jelenségét tapasztalta meg a 2008-as pekingi olimpián. A verseny előtti három hónapban Tim és csapata kitűzte a célt, hogy érmet nyernek. Minden edzésen összejöttek, és az éremre összpontosítottak. (Megjegyzés: a csoportos fókuszálás szupererős.) Gyakran beszéltek róla, és elképzelték a győzelmet. Energiával telten és a győzelemre készülve nagyszerű eredményeket értek el a versenyeken. A nyolcadik körben megverték a világbajnok magyarokat, sőt azután az oroszokat is, amivel esélyesek lettek az aranyéremre. Ezen a ponton aztán beállt a félelem. A csapat egész versenysorozat alatt tanúsított világos szándéka és magabiztossága padlót fogott. Az egójuk közbeszólása miatt ezüstéremmel végeztek a versenyen az első helyezett Franciaország mögött. A teljesítményükön gondolkodva rájöttek, hogy már a kezdetektől nem volt tiszta a fókuszuk. Hónapokon át vizualizáltak egy érmet, de soha nem határozták meg a színét. A fókuszálás hiánya akadályozta meg őket az aranyérem elnyerésében.

Most, hogy már tudod, mi akadályozza az energiádat abban, hogy az Univerzumban létező összes pozitivitást bevonzd az életedbe, és megismerted a veszélyeit annak, ha nem fókuszálod ezt az energiát, ideje megmutatnom, hogyan fókuszálhatod át a gondolataidat, hogyan szüntetheted meg a mágneses vonzerőd útjában álló akadályokat, és hogy hagyhatod, hogy az Univerzum energiája vezessen. A fókuszált energia olyan, mint egy térkép. Ha átadod magad ennek az energiának, érezni fogod, hogy vezetnek, még akkor is, amikor olyan helyre érkezel, amelyik az első pillantásra kerülőútnak tűnik. Kövesd bátran összpontosított energiádat, és légy nyitott az Univerzum terelőútjaira is. Ha pozitív rezgésre hangolod rá az energiádat, hihetsz abban, hogy mindig vagy egyenesen a vágyaid felé vezet az utad, vagy egy olyan terelőútra, amely valami még jobbhoz visz. Miért vesztegetnéd az idődet továbbra is azzal, hogy magad navigálsz?

Ne zárd el magad a jó lehetőségek elől, kezdj el fókuszálni! Kezdd valami egyszerűbb dologgal. Válaszd ki az életed egy nem túlságosan jelentős területét a fókuszáláshoz a következő harminc napra. Egy olyan vággyal próbáld ki a fókuszálásegyenletet, amelyhez nem ragaszkodsz igazán. A ragaszkodás hiánya lesz segítségedre az energiával való munkában. Ha valami jelentősebb dolgot választasz, előfordulhat, hogy azért buksz el, mert túlságosan aggódsz az eredmények miatt.

Így tudod elsajátítani a kívánságod további fókuszálásához és a világos jövőkép létrehozásához szükséges különleges eszközök használatát. Ezután a belső energiádat aktiváló fizikai mozgásformákkal állítjuk az immár tiszta képed fókuszát még élesebbre. Ezt követően meditációba merülsz, mely a boldogságérzés aktiválásához vezet. A meditáció megmutatja, hogyan alakíthatod át az energiádat akármelyik pillanatban. Ezt a meditációt reggel fogod végezni, majd ÉN-írás következik. Minden reggel az ÉN-írás eszközével fejezed majd ki, hogy hogyan kívánod aznap fókuszálni az energiádat. Ne feledd, hogy ha a fókuszálásnak szentelsz harminc napot, megtanulhatod bármely időpillanatban pozitívan áthangolni az energiádat. Minél több ÉN-t viszel bele, annál erősebb lesz az energiád. Tiszta jövőképpel és fókusszal abbahagyhatod a kontrollálást, és elkezdhetsz teremteni.

Miért próbálnál térkép vagy GPS nélkül eligazodni az életben? Kapcsolódj rá a belső vezetődre, és hagyd, hogy az Univerzum segítse a tájékozódóképességed. Nézd meg, hogy mennyire vagy rácsatlakozva a belső energiádra. Azt hiszed, hogy irányítanod kell a külvilágot ahhoz, hogy bizonyos dolgok megtörténjenek az életedben? Próbálod manipulálni a különböző helyzetek kimenetelét? Nem tudsz róla, hogy arra használod a saját gondolataidat, hogy áthassák az energiádat, és ezáltal jobbá tegyék az életed? Ha a válaszaidból az derül ki, hogy kontrollálod vagy manipulálod az élethelyzeteid kimenetelét, az a biztos jele annak, hogy nem fókuszálod a belső energiádat. Vágj bele egy harmincnapos fókuszálásutazásba, és hozd összhangba az energiádat az Univerzum erejével!

A FÓKUSZÁLÁSEGYENLET –

Harminc nap az energiád pozitív összpontosítása felé

ELSŐ LÉPÉS: Újragondolás

Állítsuk át a lencséid fókuszát. Az újragondolás célja az, hogy ne az egód, hanem az ÉN-ed hangjával állítsd élesre a gondolataid fókuszát. Amikor az ÉN-eddel vannak összhangban a gondolataid, erősebb az energiád. Wellnessguru és akupunktúrás gyógyító ÉN-cimborám, Bianca Beldini szerint nagyon fontos az energia átfókuszálása: „A negatív gondolatok blokkolják az energiádat. Az energia blokkolása mentális, spirituális és fizikai stagnálással jár. Ahogy a gátakkal szabályozott folyónak, az embernek is át kell fókuszálnia az áramlatot, hogy az akadálytalan energia egyenletesen haladhasson.” A következő újragondolás-módszerek segítségével – azáltal, hogy szeretettel helyettesíted az ego illúzióit – újrateremtheted a gondolataidat. Amikor szeretetteljes gondolatokra összpontosítasz, szeretetteljes képeket alkotsz. Ennél a lépésnél azon van a hangsúly, hogy az energiád megerősítése érdekében tökéletesítsd a gondolatformáidat. A magasabb szintű gondolatok eléréséhez vesd be bátran a mászásgyakorlatot.

- Keress egy problémát, amellyel kapcsolatban át akarod fókuszálni az energiádat. Ebben az első körben olyasmit válassz, amihez nem ragaszkodsz túlságosan. Kívánhatod, hogy jobb legyen a kapcsolatod a főnököddel, de az is lehet, hogy új barátságok kialakítására szeretnéd átirányítani az energiádat. Olyasmi mellett dönts, ami nem túl nagy falat, hogy jól átlásd.

- Írd le, hogy milyen érzés most, amikor az adott helyzetre vagy életterületre fókuszálsz.

- Milyen gondolataid vannak az adott helyzettel vagy életterülettel kapcsolatban?

Figyeld meg a válaszaidat!

Most, hogy találtál egy egyszerű területet, amivel dolgozol, ideje átalakítani az azt körülvevő energiádat. Ennek első lépése a gondolataid megváltoztatása. Tegyük fel, hogy arra akarsz fókuszálni, hogy megváltoztatod az energiádat a pénzügyeiddel kapcsolatban. A gondolataid ilyesmiket üzennek: „Nehezen keresem meg a pénzt”, „Utálom az állásom”, vagy „Mindig le vagyok égve”. Ez esetben ehhez hasonló megerősítést írhatsz: „Könnyedén áramlik hozzám a pénz. Élvezettel végzem a munkám, és szeretem megkapni érte a honoráriumot.”

Vagy az is előfordulhat például, hogy arra szeretnél fókuszálni, hogy pozitívabban viszonyulj a lakótársadhoz, mert gyakran azon kapod magad, hogy negatív gondolatokkal támadod. Ez esetben így hangozhat a megerősítésed: „Megbocsátom a lakótársamnak a régebbi helyzeteket, és úgy döntök, hogy most élvezem a kapcsolatunkat.” Ezek a kijelentések biztosítják, hogy jó érzések töltsenek el az adott dologgal kapcsolatban. Ha valamilyen oknál fogva távolinak érzed őket, lehet, hogy az egódnak esik nehezére megemészteni ezeket. Ha így áll a helyzet, le kell egyszerűsítened a megerősítést. Írd le az új megerősítésed! Gondoskodj róla, hogy jó érzéseket keltő, szeretetteljes gondolatokkal hozd összhangba.

MÁSODIK LÉPÉS: Újragondolás + mozgás

Az elméd és az energiád fókuszálása

Nagyszerű ÉN-lány példa a fókuszálás erejére az, amikor újra elővettem egy gyerekkori hobbimat – a monociklizést. Tizenkét évesen felvettek egy cirkuszművészeti programba. Egyszerűen imádtam! Annyira a megszállottjává váltam az egykerekűnek, hogy vetettem egyet magamnak az apukámmal. Kamaszkoromban azonban sutba dobtam ezt a hobbit, mert féltem, hogy nem elég menő. Tizenhét évvel később aztán ráébredtem a menőség és a moniciklizés közötti egyenlőségjelre! A biciklizéshez hasonlóan az izmaid nem felejtik el a monocikilizés fizikai mozdulatait sem. Nem volt nehéz visszaülni rá, bár gyakorolnom azért természetesen kellett.

A vágyamra fókuszálva fogtam neki, hogy valóra váltsam ezt a célomat. Monicikli-rocksztárnak készültem. Egy kerékkel és egy megerősítéssel felvértezve vágtam neki a fókuszálás útjának. A megerősítésem így hangzott: „A vágyamra összpontosítok; elképesztő monociklista vagyok.” Azzal, hogy harminc napon át fókuszáltam erre a célkitűzésre, el is értem azt. A folyamat végére magabiztosan hajtottam.

Azért választottam a következő fizikai tevékenységeket ehhez az egyenlethez, mert segítenek a fókuszod élesre állításában. Javasolt mozgásformák: futás, monociklizés, golf, kosárra dobás és íjazás. Bár ajánlottam pár dolgot, valójában bármilyen tevékenységet bevethetsz a fókuszálásegyenlethez, ami szokatlan a testednek. Gyakorold a gondolataid fókuszálását, hogy egybeessenek az energiáddal, és ezáltal elérhesd a kívánt célt. Azáltal, hogy mentálisan koncentrálsz, miközben el akarsz sajátítani egy fizikai cselekvéssort, úgy hangolod össze az elmédet és a testedet, hogy energetikailag egy új létformát hozzanak létre.

Energiád átfókuszálása

Gyakorta előfordulhat, hogy át kell fókuszálnod az energiádat, és ehhez jól jönne egy kis segítség az elmédnek. Ha így van, vedd fel az edzőcipődet, és menj el futni. Figyeld meg jól, hogyan alakulnak a gondolatok a fejedben, és hogyan változik az energia a testedben. Elérheted a fehér zajnak azt az állapotát, ahol minden aggodalmad köddé válik. Fókuszáld át az energiádat egyszerűen azzal, hogy elmész futni.

HARMADIK LÉPÉS: Befogadás (Meditálás/ÉN-írás)

Látogass el a www.gabbyb.tv/meditate oldalra, és töltsd le a fókuszálásmeditációmat, vagy olvasd el a következő részt. Ez a meditáció segít pozitív gondolatokra és érzésekre fókuszálnod, hogy ezáltal bekapcsolj egy erőteljes energiát. Ne feledd, hogy ahhoz, hogy pozitívan fókuszáld az energiádat, pozitívan kell érezned. Végezd el a fókuszálásmeditációt harminc egymást követő napon.

Hunyd be a szemed, és szívd be mélyen a levegőt az orrodon keresztül, majd fújd ki a szádon. Lelki szemeid előtt jelenítsd meg egy olyan személy, hely vagy helyzet képét, aki vagy amely boldoggá tesz. Ülj egy pillanatig, és hagyd, hogy az elméd ehhez a vízióhoz kapcsolódó nézőpontokat és képeket hozzon létre. Belégzéskor kapcsolódj a boldogságérzésekhez, amelyeket ezek a képek kapcsolnak be. Kilégzéskor engedd ki ezeket a boldog gondolatokat az Univerzumba. Folyamatosan lélegezd be az örömteli érzéseket, és keresd meg, hogy hol tartod őket a testedben. Lélegezz közvetlenül abba a testtájadba, hogy szorosabb kapcsolatot alakíthass ki az örömérzéseiddel. Figyeld meg, ahogy az energiád átfókuszál egy új, örömteli állapotra arról, amit korábban éreztél. Érezd magadban az energia vibrálását, miközben kilélegzed az Univerzumba. Minden egyes belégzéssel gyakorold ennek az energiának a növelését. Kilégzéskor pedig oszd meg az energiát. Tudd, hogy amikor bekapcsolod magadban ezt az energiát, az mindenre és mindenkire pozitív hatással van körülötted.

ÉN-írás

A következő harminc napon át gyakorold reggelente az ÉN-írást. Engedd szabadon áramolni az gondolataidat, hogy arra az energiára fókuszálhass, amit aznap érezni szeretnél. Hagyd, hogy belső vezetőd formálja a szavaidat, miközben leírod, hogy hogyan szeretnél érezni. Teremtőerővel vizualizáld magad, amint eltölt ez az érzés. Írd bele magad ezekbe az érzésekbe. ÉN-írás közben hozz létre erőteljes képeket. Üdvözöld az érzéseket, amelyek elárasztanak, miközben szabadon írsz a kívánt energiáról. Indíts minden napot ezzel, és mágnesezd az energiád pozitív rezgésbe.

Élvezd a fókuszált energia gyümölcsét. Ha egyszer átéled az érzést, hogy együtt hozod létre az energiádat az Univerzummal, ez arra inspirál majd, hogy mindig ezt csináld. Folytasd a fókuszálást!

A manifesztálási folyamat következő lépése az, hogy tudd: a vágyaid már úton vannak. A Tizedik fejezetben az egyszerű tudásegyenletet sajátítjuk el, mely – ha odaadással gyakorlod – „a mostba” vezet.

Ha biztosak vagyunk a végkimenetelben, megengedhetjük magunknak, hogy nyugodtan várakozzunk.

A csodák tanítása

A hiedelmeknek vége. A tudás lép a hit helyébe.

Dr. Wayne Dyer: Your Sacred Self

Nemrégiben egy páciensem megkérdezte tőlem, hogy mi a különbség aközött, hogy „vágyni” és „tudni”. Elmagyaráztam neki, hogy a különbség mérhetetlen. Amikor vágysz valamire, az egód azt hiszi, hogy te irányíthatod a dolgok kimenetelét. A vágy mögött azonban mindig ott van a szükség érzete, ami egyfajta „markolászó” energiát bocsát ki. Ráadásul amikor azt kívánod, hogy valami megtörténjen, egynél több kimenetelnek gyürkőzöl neki. Azt kívánod, hogy megtörténjen egy dolog, de arra is felkészülsz, ha nem. A kívánságban benne van a bizonyosság hiánya. A kívánság olyan, mint egy vágyálom, mely valóra válhat. Az e mögött a gondolkodás mögött húzódó bizonytalanság vezet ahhoz a félelemhez, hogy a kívánt dolog nem fog megvalósulni. Annyi pozitív megerősítést ismételgethetsz, amennyit akarsz; ha ott a félelem, hogy amire vágysz, nem jön el, akkor azzal tulajdonképpen saját magadat gátolod abban, hogy elérd.

Tudni valamit teljesen más, mint vágyni rá. Amikor tudsz valamit, akkor ellazulsz, és az energiád pozitív frekvencián rezeg. Ha az energiád rezgése jó, tudod, hogy megkapod, amit akarsz. Ha a tudásba pozicionálod magad, azaz tudod, hogy akármire vágysz is, az úton van feléd, akkor azt a zsigereidben érzed. Belelazulsz a megtestesülési folyamatba (a „megtestesülési folyamat” egyszerűen a térkép, mely megmutatja, miért és hogyan éred el az eredményeket az életedben – erről még lesz szó később), és hagyod, hogy a vágyaid úgy jöjjenek feléd, mint a vas a mágneshez. Az idő ilyenkor irreleváns, mert élvezed a pillanatot, és hiszel a jövőben. És ami még fontosabb, tudod, hogy ha az adott vágyad tárgya nem jelenik meg, az azért van, mert az univerzális térképen olyan kerülőútra jutottál, amely valami még jobb dologhoz vezet.

Ebben a fejezetben arról lesz szó, hogy milyen fontos eljutni a tudás állapotába. Ugyanígy azt is meg fogom mutatni, hogy mi történik, ha nem vagy a tudás pozíciójában, és elmondom, hogy én hogyan tudtam rajta maradni a tudás felé vezető hároméves úton. Végezetül pedig bevezetem a fejezet ÉN-egyenletét, a tudásegyenletet, és azt is elárulom, hogy ez miben különbözik a többitől.

MANIFESZTÁCIÓS BALESETEK

A tudástól az választ el, hogy nem kötelezed el magad az Univerzum energiájának. A vágyakozás és a reménykedés szép viselkedésminta, de mindkettőt át kell alakítani tudássá, mielőtt teljesen befogadó lehetnél. Időről időre közel kerülhetsz egy-egy adott kívánsághoz, amit „el akartál érni”, vagy amire „vágytál”, de teljes hit nélkül nem lesz sorozatos, állandó sikered; a sikeres megnyilvánulásokat az egód által irányított helyzetek fogják követni.

Nancynek például, egy fiatal nőnek, aki hozzám jár tanácsadásra, egyetlen hónap leforgása alatt tízezer dollárt kellett termelnie az ingatlanokkal foglalkozó cégnek, ahol dolgozott. Ha nem keresi meg a pénzt, elveszíti az állást. Ebben a vészhelyzetben vetette be a megtestesülési folyamatot. Tisztázta magában a vágyát kifejező kijelentést, és fókuszálta a szándékát. Nap mint nap gyakorolta a fókuszálásegyenletet. Tette, amit kellett, és mondta, amit kellett: mindennap ezt a megerősítést alkalmazta: „Ebben a hónapban tízezer dollárt fogok keresni a cégemnek.” Két héten belül megkereste a tízezret, a hónap végére pedig további ötezer dollárral lépte túl a célt. Hihetetlen izgatottsággal töltötte el az eredménye. A rákövetkező hónapban úgy döntött, megismétli ezt a teljesítményt. Ezúttal azonban bejött a képbe az egója, és ezt mondta: „Csak szerencséd volt. Kétszer egymás után nem lehetsz rá képes.” Így a bizonytalansága és a félelme szabotálta a második hónapi bevételét. Kifogásokat keresve a csapnivaló ingatlanpiacra és a gazdaságra panaszkodott. Az igazság azonban az volt, hogy Nancy az ego kezébe adta a saját pozitív energiáját, és ezáltal kétségbe vonta a korábbi megvalósulást. Magát gátolta meg abban, hogy képes legyen ugyanannyit – ha nem többet – keresni a második hónapban is, mert megadta magát az ego félelmének.

A manifesztációs balesetet követően Nancy hozzám jött segítségért. Elmondtam neki, hogy az egyetlen hiányzó lépés az volt, hogy teljes mértékben a magáévá tegye az Univerzum energiáját. A megvalósítás legeslegfontosabb pontja az, hogy tudd, hogy a vágyad tárgya már úton van feléd. Minden vágyakozása és akarása csak oda vezette, hogy valamikor majd megkapja. Azt a kérdést tettem fel Nancynek, hogy nem lenne-e jobb tudni, hogy minden jól megy majd, vezetik, és megkapja, amire vágyik.

– Persze, hogy jobb lenne – válaszolta erre –, de frusztráltnak érzem magam, és akadályokba ütközöm, mert fogalmam sincs, hogyan érhetném ezt el.

Együtt éreztem vele, és elmagyaráztam neki, hogyan segíthet mindezen a tudásegyenlet. Ott helyben egy teljes ÉN-lány prédikációt zavartam le neki a témáról. Íme, a Nancyhez intézett előadásom lényege: Az igazi tudáshoz az kell, hogy mindennap az ÉN-ednek ajánld magad. A gond akkor üti fel a fejét, amikor az ember már elvégzett valamennyi ÉN-munkát, és lanyhulni kezd az irama – ilyenkor engedi ki a kezéből a kormányt, hogy az ego átvegye. Sokakat láttam már napokig, hetekig vagy akár hónapokig is jó ÉN-munkát végezni. Ennek köszönhetően az ÉN-gyakorlás minden pozitív eredményét élvezni kezdik. Az ego azonban nagyon sokszor ügyesen megtalálja magának a visszavezető utat.

A jó hír az, hogy lehet védekezni az ego visszacsapásai ellen, és mindennap élhetsz úgy, hogy tudod, hogy vezetnek. Ennek a tudásszintnek az ÉN-gyakorlással szembeni elkötelezettség a kulcsa. Amint most már tudod, minden egyes ÉN-egyenlet végső eredménye egy pozitív felfogásbeli váltás. Minél inkább változtatsz a felfogásodon, annál több csodát fogsz jegyezni, és minél több csodát jegyzel, annál közelebb jutsz ahhoz a tudáshoz, hogy az Univerzum vigyáz rád.

A lényeg: ahhoz, hogy a tudásban élhess, egész életen át tartó elkötelezettségre van szükség az ÉN-eddel szemben. Még ha ma nem hiszel is ebben teljes mértékben, már most elkezdhetsz abba az irányba mozdulni. Ahogy folyamatosan halmozódnak a csodák, végül megérkezel a tudásba. Addig pedig, ha segítség kell a bizonytalanságban, ismételgesd a tizenkét lépcsős szlogent, mely oly sokaknak segített megtartani a hitet az évek során: „Tégy úgy, mintha már valóság lenne, amíg valóban valósággá nem válik.” Pontosan ezt tettem én is, mialatt a tudás felé vezető úton haladtam. Ami azonban még ennél is fontosabb, több mint négy éven át mindennap bejelentkeztem az ÉN-emnél. Aztán egyszer csak eljött az a nap is, amikor már képes voltam elhatárolódni az egómtól, és teljes mértékben az ÉN-emet választottam. Bár több olyan pillanatot éltem át közben, amikor világos jeleket kaptam az Univerzum erejéről, rengeteg ÉN-munka és türelem kellett hozzá, hogy eljussak odáig, ahol már csak tudom.

Három évet töltöttem például úgy, hogy tudtam, ki fogom adni ezt a könyvet. Megvolt bennem a vágy, hogy elmondjak egy történetet, és tudtam, hogy van bennem egy könyv. Amikor megbíztam egy menedzsert azzal, hogy adja el a könyvötletemet, laza és nyugodt maradtam. Tudtam, hogy a könyvet a legjobb kiadónak fogjuk eladni a legjobb pillanatban. A menedzserem valójában majdnem eladta a könyvet egy másik kiadónak egy évvel korábban. Amikor ez az ügylet kútba esett, tudtam, hogy ennek az az oka, hogy egy sokkal jobb dolog száguld felém. És tényleg sokkal jobb lett! Egy évre rá egy a korábbitól teljesen eltérő könyvkoncepciót adtunk el.

Szerencsémre az Univerzumnak jobb terve volt, és én hajlandó voltam hagyni, hogy tegye a dolgát. Az vezetett el a megfelelő időpontban a megfelelő kiadóhoz, hogy türelmesen a tudásban maradtam. Hogy megmaradjak a tudás szuper rezgésében, mindennap teszek azért, hogy a tudásegyenlet gyakorlásával fenntartsam a hitemet.

IMÁDKOZÁS + MEDITÁLÁS = TUDÁS

A tudásegyenlet fő összetevői az imádság és a meditáció. Az imádság a kérés, a meditáció pedig a meghallgatás ideje. Én ezt a tudás felé vezető úton értettem meg. Napi rendszerességgel minden reggel elmondtam egy imát az Univerzumhoz. Volt, amikor teljes megadással tettem ezt – még le is térdeltem. Sem vallásosnak, sem furcsának nem találtam; egyszerűen csak erőteljesebbé tette az imádkozási élményemet. A térdepelés nagyon fizikai szinten azt közvetítette, hogy kész voltam átadni mind az akaratomat, mind az életemet az Univerzum energiájának.

Az imádság után legalább tíz percet meditációval töltöttem, amikor megtisztítottam az elmémet, és meghallgattam a belső vezetőmet. Ahogy teltek a hetek, a tíz percből húsz lett, később pedig egy óra. Volt, hogy kétszer is meditáltam naponta. A meditáció során egyszerűen csak odafigyeltem az ÉN-emre. Gyorsan megvizsgáltam az aznapi érzéseimet, és hagytam, hogy a belső vezetőm félelemből szeretetté alakítsa vissza a gondolataimat. Voltak napok, amikor annyira megihletett a meditáció, hogy utána felugrottam, és azonnal olvasni kezdtem egy könyvet, ami már hónapok óta várt rám a polcon. Máskor úgy éreztem, hogy teljesen átadom magam a megbocsátásnak valakivel szemben, akire addig nehezteltem. Bizonyos esetekben csak ültem a meditációban, és annyira lenyugtattam a gondolataimat, hogy könnyedén, és pozitívabb, energikusabb állapotban folytathattam a napomat.

Azáltal, hogy mindennap imádkoztam és meditáltam, szeretetteljes gondolatokra és energiára fókuszáltam, miközben átadtam magam az ÉN-emnek. Ennek eredményeképp különleges emberekhez, helyzetekhez és körülményekhez vezetett el az életem. Azokat a napokat, amikor későn keltem és kihagytam a tudásrituálémat, furcsának éreztem. Ezért a nap során később, amikor lehetett, mindig pótoltam az ÉN-gyakorlatot. Minden lehetőséget megragadtam az imádkozásra és a meditálásra is. Ha otthon nem volt rá alkalmam, akkor a metrón tettem az iPoddal a fülemben, csukott szemmel, hogy befelé figyelhessek. Imádkoztam és meditáltam randik, üzleti találkozók előtt, de még azelőtt is, hogy lementem a fitneszterembe. Egyszerűen átadtam a vágyaimat az Univerzumnak, és az útmutatását kértem.

Az imáim kezdetben csak szavaknak, a meditációk pedig csendes ücsörgésnek tűntek. Közben pedig egy-két csoda is felütötte a fejét. Ahogy azonban ezek szaporodtak, már nem tagadhattam, hogy mi történik, és kezdtem igazán hinni benne, hogy az Univerzum az én oldalamon áll. Újonnan felfedezett tudásérzetemmel mélyebb kapcsolatot éreztem az Univerzummal. Olyan volt, mintha kapcsolatban állnék valamivel, ami sokkal nagyobb, mint a számomra látható világ. Éreztem a vezetést. Már nem kellett kontrollálnom és manipulálnom a helyzetek és kapcsolatok kimenetelét. Többé nem kellett aggódnom. Elborított az az érzés, hogy minden rendben lesz. Azzal tartom fenn a tudásnak ezt az állapotát, hogy mindennap imádkozom és meditálok.

Ezt a tudást kezdtem alkalmazni a manifesztálásban is, és ekkor vettek elképesztő fordulatot a dolgok. Először is észrevettem, hogy az élet valahogy mindig megoldódik, ha az imádkozás és a meditálás révén átadod magad az Univerzumnak. Amikor a dolgok nem úgy alakultak, ahogy terveztem, valahogy még annál is jobb lett a végső kimenetelük. Jól mentek a dolgok, de ahelyett, hogy ettől elengedtem volna magam, betartottam a mentorom, Erica tanácsát: „Amikor a dolgok jóra fordulnak, dolgozz még keményebben.” Úgyhogy ezt tettem. Imádságból és meditációból álló tudásgyakorlatommal napi rituálét tartottam fenn. A napokból hónapok lettek, a hónapok évekké sokasodtak, és ma már tobzódom a hitben és tudásban.

Büszkén mondhatom, hogy az idő nagy többségében valóban hiszem, hogy az Univerzum vigyáz rám, és egyenesen örülök a ritka egopillanatoknak, mert ezek tartják fenn az éberségemet. Rövid pórázon tartom az egómat, és hagyom, hogy tükörként mutassa meg a rejtett sebeket. Ki gondolta volna, hogy pár egyszerű ima és csendes pillanat ilyen jó élethez vezet majd?

A TUDÁSEGYENLET ALKALMAZÁSA

A tudásegyenlet – mely összesen két lépésből, imádságból és meditálásból áll – egy kissé eltér a többi ÉN-egyenlettől. Ráadásul még fizikai összetevője sincs. A különbség oka az, hogy ezt az egyenletet más típusú végjátékhoz terveztem. Míg az összes többi egyenlet valami konkrét dolgon hivatott változtatni az életedben, a tudásegyenlet olyan állandó, folyamatos egyenlet, melynek az a feladata, hogy a tudásban tartson. Az imádkozás és a meditálás az a két lépés, mely mindig a tudás állapotában fog tartani. A másik oka az, hogy a tudásegyenlet áramvonalasabb, hogy ezzel is hangsúlyozza, nem olyan nagy ügy fenntartani a hitet. Két egyszerű napi cselekvést igényel pusztán: imádkozást és meditálást. Ezek tartanak folyamatosan kapcsolatban az ÉN-eddel, ez a folyamatos kapcsolat pedig a tudásban.

Azonban a tudásegyenlet időtartama a szokásos harminc nap helyett – örök. De ez ne ijesszen meg; sokfajta imádság és meditáció létezik, amelyet beilleszthetsz az életedbe, és mind szuperkönnyen elvégezhetők. Addig is, amíg rá nem unsz a hangomra, a www.addmoreing.com weboldalon hozzáférhető meditációim hosszú időre iránymutatást jelenthetnek a számodra. A tudásegyenlet gyakorlása közben arra kérlek, hogy tartsd meg ilyen egyszerűnek, és végezd kitartóan. Maradj az úton, és ne bukj fel a részletekben.

A következőkben megmutatom neked az egyenlet két egyszerű lépését, és adok néhány könnyű példát arra, hogy hogyan alkalmazhatod a gyakorlatot az életed minden egyes napján. Nem számít, hogy hány könyvet olvastál el és hány előadáson vettél részt, vagy milyen régóta jársz terápiába. Ha nem imádkozol és meditálsz mindennap, nem viszed előre a hited. Kezdd azzal, hogy felteszed magadnak a kérdést: „Imádkoztam és meditáltam ma?” Nem arról van szó, hogy mit tettél tegnap, vagy mit tervezel holnapra. Arról van szó, hogy mit teszel meg ma.

Először is, azt szeretném, ha felismernéd, mennyire küzdesz, és mit teszel meg azért, hogy azon az úton maradj, ahol szívben és lélekben valóban, teljes mértékben tudod, hogy az Univerzum gondoskodik rólad. Kérlek, tedd fel magadnak a következő kérdéseket: A szándékaidat meghatározva hiszel abban, hogy az Univerzum azért dolgozik, hogy a lehető legjobb megvalósulásukat tárja eléd? Nehezen tudod elfogadni annak bizonyosságát, hogy a vágyaid valóra válnak? Folyamatosan abban a félelemben élsz, hogy azok a dolgok, amelyeket az Univerzumtól vársz, esetleg soha nem valósulnak meg? Frusztrál, amikor az élet nem az általad várt ütemben bontakozik ki? Nehéz elhinned, hogy az Univerzum gondoskodni fog rólad?

A TUDÁSEGYENLET –

Harminc nap út a tudatig, hogy az Univerzum vigyáz rád

ELSŐ LÉPÉS: Imádkozás

Ne feledd: az imádság a kérések ideje. Az imádkozás folyamatának első lépése annak a meghatározása, hogy mire kéred az Univerzumot. Lehet ez olyasmi, hogy segítsen elengedned a félelmeidet és hitben élned. Máskor konkrétabb dolgokat kérsz, például egészségügyi segítséget vagy iránymutatást szerelmi ügyekben. Akármi legyen is az aktuális kérésed, először mindig tisztáznod kell.

Tisztázd a kéréseidet az Univerzum felé

A kérésed tisztázásakor két fontos szempontra kell odafigyelned. Először is, tisztáznod kell magadban a vágyad mögötti szándékot, azután pedig a módot is, ahogyan kérsz. A vágy mögötti szándék vizsgálatakor győződj meg róla, hogy nem a hiány vagy a szükség irányából közelítesz. Ha úgy érzed, hogy szűkölködsz valamiben, az energiád is szűkölködő lesz, és ez nagyon messzire visz a tudás pozíciójától. Ezenkívül az is fontos, hogy a szándékaid egybeessenek a magasabb szintű jóval.

Amikor „magasabb szintű jóról” beszélek, azt úgy értem, hogy a vágyad valamilyen módon másokat is szolgáljon, és a világot is. Sarah például házasságra vágyott. A vágya mögött álló szándékot – „Szükségem van egy férfira, hogy biztonságban érezzem magam” – így gyúrta át: „Vágyom arra, hogy férjhez menjek, mert csodálatos anyuka leszek, és ezúton meg tudom osztani a bölcsességemet a családommal.” Ez a felfogásbeli váltás adja a különbséget a szűkölködő kérése és az Univerzum felé történő felajánlás között. Belső vezetőd nem annyira „hogyan kaphatok?”, sokkal inkább „hogyan adhatok?” üzemmódban dolgozik. Erre az adakozó energiára reagál az Univerzum pozitív energiája.

A másik példám Micaela abbéli vágya, hogy divattervező legyen. Most felmerülhet benned a kérdés, hogy mégis hogyan szolgálhatja egy divattervező a világot? Erre könnyű válaszolni. A vágya azért szolgálja a világot, mert azt tartja küldetésének, hogy a ruhaterveivel gyógyítson. A munkáján keresztül elmond egy történetet, és tudja, hogy a történet egybeesik a magasabb szintű jóval. Ezáltal a vágya erőteljes rezgéssel vonzza a nagyságot. A vágyát Donna Karan életfilozófiája, az Urban Zen inspirálta. Az Urban Zen küldetésének lényege a tudatosság növelése és a változás ösztönzése. Nap mint nap ez a példaértékű erő tüzeli Micaela kívánságát. Egy másik jó példa Jessicáé. Ő arra vágyik, hogy a jógaoktatóként végzett munkája tegye híressé. Ahelyett azonban, hogy szándékát azzal a szükséglettel támasztaná alá, hogy a hírnév azért kell neki, hogy jól érezze magát, úgy döntött, hogy a hírnévre a gyógyító üzenet terjesztésének katalizátoraként vágyik.

Amikor a vágyadat szeretetteljes és a magasabb szintű jóra irányuló szándék támogatja, annak a belső tudásnak a jelenlétét fogod érezni, hogy a helyes vágányon vagy, és minden ebbe az irányba mutat. Gyorsan nézd meg a vágyadat vagy vágyaidat, hogy tisztázd, milyen szándék áll mögöttük. Ehhez tedd fel magadnak a következő kérdéseket, és írd le a válaszaidat.

Hogyan fog hatni a vágyad a világra? (Megjegyzés: nem kell életeket mentened ahhoz, hogy erőteljesen összehangold a vágyaidat.)

Az én állításom valahogy így hangozhatna:

Az a vágyam, hogy sikerkönyveket írjak. Ez a vágy úgy illeszkedik a magasabb szintű jóhoz, hogy a könyveim segítségével boldogabb életet élhetnének az emberek.

Most próbáld ki te is! Írd le: Az én vágyam az, hogy ______ ___________ . Ez a vágy úgy illeszkedik a magasabb szintű jóhoz, hogy _____________________ .

Vizsgáld meg, hogyan kérsz

Az imába foglalandó kérésed további hangolásához vizsgáljuk meg, hogyan kommunikálsz az Univerzummal. Egyszer például összefutottam az utcán egy ismerősömmel, és váltottunk pár szót az állásról, amelynek a megszerzésén éppen dolgozott.

– Gab, én őrülten imádkozom, de az az átkozott Univerzum nem felel nekem! – méltatlankodott.

– Miért, te válaszolnál, ha valaki ilyen türelmetlen beállítottsággal beszélne hozzád? – kérdeztem vissza erre.

Ne feledd, hogy az Univerzummal való kommunikáció nem annyira arról szól, hogy mit gondolsz és mondasz, sokkal inkább az érzéseid mögött lévő energiáról. Az érzéseid energetikai rezgéseket hoznak létre, és ez az, amire az Univerzum reagálhat. Ezért nagyon fontos megtisztítani a kérésed módja mögötti energiát. Tudnod kell, hogy az imáid mögött lévő energia megváltozik, amikor kiengeded az Univerzumba. Ha meg akarod tanulni, hogyan kell jól kiengedned a vágyaidat az Univerzumba, próbáld ki a következő imádságtippeket.

- 1. számú imádságtipp: add át az imáidat az Univerzumnak! Próbáld a lehető legteljesebben felajánlani a vágyaidat az Univerzumnak, ahogy neked kényelmes. Jó kezdet térdepelve imádkozni. Amikor fizikailag is ott vagy, az Univerzum pedig készen áll, hogy segítsen, átalakul a benned lévő energia. Azzal is kifejezheted ezt az elengedést, hogy egyszerűen kimondod fennhangon: „Ezt a vágyat az Univerzumnak ajánlom. Tudom, hogy gondoskodni fog róla.” Ne feledd: „Tégy úgy, mintha már valóság lenne, amíg valóban valósággá nem válik.” Lehet, hogy ma még nem vagy kész az egészet átadni, de kezdheted azzal, hogy hangosan kimondod, vagy letérdelsz. Ezek a tettek azt az erőteljes üzenetet közvetítik az Univerzumnak, hogy kész vagy elengedni az irányítást.

- 2. számú imádságtipp: készíts hitdobozt! A hitdoboz olyan hely, ahol az imáidat tartod. Díszítsd ki a saját ízlésednek megfelelően. Majd egyszerűen írd le az imádságodat egy papírra, és tedd bele a dobozba. Ez a tett azt közvetíti az Univerzum felé, hogy átadod az imádságot, és tudod, hogy majd gondoskodnak róla.

- 3. számú imádságtipp: a hála az egyetlen helyes hozzáállás. Készíts listát mindarról, amiért az életedben hálás vagy. A reggeli imádságodat kezdd azzal, hogy felolvasod a hálalistádat. Ez igen erőteljes cselekedet, mert azonnal a szeretetre hangolja rá a gondolataidat és az energiádat. Ez az erős energia pedig teljes mértékben támogatja az imádságaidat, és felkészít az előtted álló napra.

- 4. számú imádságtipp: gyógyító imádságok. A nyugati parton élő ÉN-cimborám, dr. Erica Ellis pszichoterapeuta nagyon támogatja az imát mint gyógyító eszközt. Az alábbiakat tőle tudom: „Kutatásokkal igazolták, hogy az imának mélységes fiziológiai hatása van a gyógyulásra; többek között szabályozza a kardiovaszkuláris aktivitást, javítja az immunműködést, és általánosan csökkenti a stressz szintjét. Elképzelhető, hogy az imádság segíti a szív szabályozását, és jelez a testednek és az agyadnak, hogy biztonságos dolog ellazulni és átélni a szeretetet. Ezek szerint azzal, ha szeretetet és imádságot küldünk valakinek, ugyanolyan ajándékokat kapunk, mintha saját magunknak küldenénk ezeket. Ily módon az imádság valóban egyfajta kettő az egyben spirituális gyakorlat, mely tovább oldja az én és a másik ember közötti hagyományos korlátokat.”

Végezetül azt javaslom, hogy kezeld olyan jó barátként az Univerzumot, aki az életed minden területén a segítségét ajánlja neked. Ne félj, nyugodtan kérj tőle iránymutatást. A kéréseidet hangold össze a magasabb szintű jóval, és szeretettel kérd az Univerzum segítségét. Hidd el, meg fog hallgatni.

MÁSODIK LÉPÉS: Meditálás

A végső lépés annak eléréséhez, hogy tudd, hogy az életedről gondoskodnak, egy fegyelmezett meditációs gyakorlaton keresztül vezet. A meditáció szent időtöltés, melyet arra fordítasz, hogy békében és csendben a belső vezetőddel légy. Ha mindennap elkötelezetten meditálsz, általában úgy fogod érezni, hogy kapcsolatban vagy az Univerzummal, és ez vezet el annak a tudásnak az állapotába, hogy harmóniában vagy a vágyaiddal. A nap során általában a bétának nevezett agyi frekvencia jellemző rád. A béta-frekvencia nagyszerűen megfelel a mindennapi feladatvégzésnek, de nem járul hozzá ahhoz, hogy az Univerzumhoz kapcsolódj. Meditációs állapotban ülve az agyad szó szerint frekvenciát vált. Amint átadod magad a hangom vezetésének, és kiengeded a feszültséget, az agyad alfa-agyhullámra áll át, mely nyugtató hatású és alacsonyabb frekvenciájú. Ezen a nyugodt frekvencián eléggé ellazulsz ahhoz, hogy kiengedd a vágyaidat a lehetőségek kvantummezejére. A következőkben mutatok pár példát, hogy a meditáció hogyan vezet még mélyebb tudáshoz és az Univerzummal való társteremtéshez.

Meditatív jövőképek

Most, hogy a béta-frekvenciádat lenyugtattad, és ellazultál az alfa-frekvenciában, jövőképek létrehozására és a tervek elengedésére foglak megtanítani. A kép és a terv között lényeges különbség van. A terv egy-egy eredmény kontrollálásáról szól, míg a jövőkép szeretetteljes elmélkedés. A meditációs munka közepette szeretetteljes szándékokba csomagolt képeket hozol létre. Ezeket úgy alkotod meg, hogy meditáció közben felajánlod a vágyaidat az ÉN-ednek. Vágyad képét egyszerűen tartsd az elmédben, és meditációban ajánld fel az ÉN-ednek. Meditáció közben az agyad alfaállapotban van, ezért fokozottan kreatív.

Ekkor foghat munkába az ÉN-ed. Ha lecsendesedett az elméd, iránymutatást kaphat az ÉN-edtől, és teremtő módon csodálatos képekbe folyhat bele. Jessica például az ország vezető intézeteiben látta magát jógát tanítani. A víziójában azt látta, hogy szeretetteljes fény árad a testéből. Ez képviselte a világra tett gyógyító hatását. Jessica jövőképe, melyben sokakkal osztotta meg a fényét, nemcsak a saját boldogságát szolgálta, hanem energetikailag örömöt szórt szét az éterben. Ekkor el tudta engedni a terveit, és a szándékai mögötti szeretetre fókuszálhatott. Az ÉN-meditációja emlékeztette rá, hogy a szeretet szeretetet szül. Azáltal, hogy a meditációs gyakorlatában mindennap megteremtette ezt a szeretetteljes képet, Jessica útja úgy alakult, hogy egyre nagyobb termekben tartott jógaórákat, így terjesztve gyógyító fényét.

Fehérfény-meditációk

Hallottam még egy nagyszerű példát egy szerzőpárosról, akik a könyvüknek próbáltak kiadót keresni. Több héten át bevetették a vizualizáció erejét, hogy valóra váltsák ezt a vágyukat. Leültek meditálni, és elképzelték, amint fehér fény hatol át a lapokon, és azt mondja: „Adjatok ki!” Mindennap időt szenteltek ennek a meditációnak. Három hétre rá felhívta őket egy kiadó, és ezt mondta nekik:

– Soha nem adunk ki ilyen könyveket, mert egyáltalán nem vág a profilunkba. De ez a könyv folyamatosan azt kiabálja, hogy „ADJATOK KI!”.

Nem sokkal ezután alá is írták a kiadói szerződést.

Van még egy lépés, amit nem szabad kihagyni: érezd az érzéseidet a vágyaid mögött. Sara például érzésmeditációkban jelenítette meg azt a vágyát, hogy férjhez kíván menni. Sétálómeditációkat végzett New York utcáin, melyeket a szerelem érzésével testesített meg. Lefekvés előtt minden este elképzelte, hogy néz ki az a férfi, hogy mozog, és milyen érzéseket kelt benne. A meditációban fehér fényt küldött a saját szívéből a férfiéba. Minden reggel úgy ébredt, hogy szépeket álmodott az együtt, kölcsönös szerelemben töltött időről. És ami a legfontosabb, nagyon odafigyelt arra, hogy milyen érzéseket kelt benne a férfi. Abban a tudásban élt, hogy a férfi minden külön töltött napjukon arra készül, hogy vele találkozzon. Ez idő alatt számos csodának volt tanúja. Férfiak állították meg az utcán, hogy elkérjék a telefonszámát. A hét minden napján más-más férfival találkozott. Az energiája szerelmes frekvenciát küldött ki az Univerzumba, és a férfiak együtt rezegtek ezzel. Két hónapon belül találkozott Peterrel, aki megtestesítette az általa látott képeket. Azóta is együtt vannak.

A vágyaid imák. Ha harmóniába hozod a pozitív energiádat a vágyaddal, meg fogod ismerni a meghallgattatott imák örömét. Gondolni. Érezni. Tudni.

FEHÉRFÉNY-MEDITÁCIÓ

A hanganyag elérhető a www.gabbyb.tv/meditate weboldalon.

Hunyd be a szemed. Szívd be mélyen a levegőt az orrodon keresztül, majd fújd ki a szádon.

Belégzés – Szeretetbe bugyolálom a szándékaimat.

Kilégzés – Hálás vagyok.

Belégzés – A magasabb szintű jóval hangolom össze a vágyaimat.

Kilégzés – Tudom, hogy vezetnek az úton.

Belégzés – Szeretetbe bugyolálom a szándékaimat.

Kilégzés – Hálás vagyok.

Belégzés – A magasabb szintű jóval hangolom össze a vágyaimat.

Kilégzés – Tudom, hogy vezetnek az úton.

Tartsd meg az elmédben annak képét, amire vágysz. Lásd magad, amint helyet foglalsz ebben a vízióban, és fehér fény árad belőled. Tudd, hogy ez a fehér fény képviseli a vágyad mögötti szeretetteljes szándékot. Küldj szeretetet a szívedből az éterbe. Tudd, hogy ez a szeretetteljes rezgés az, ami bevonzza mindazt, amire vágysz. Lásd, amint fehér fény ömlik be vágyaid tárgyába. Ez az átható fehér fény tartja az Univerzum minden szeretetét. Ez a fehér fény képviseli a szándékaidat, és hozza össze az energiádat az élet áramlásával.

A Tanításban az áll, hogy ha reggelente öt percet töltesz imádsággal vagy a belső vezetőddel együtt meditálva, az garantálja, hogy a gondolataid egész nap a szeretetre legyenek ráhangolódva. Tudd, hogy minden ilyen belső együttállás csodákat hoz létre. Minden napot indíts ezzel a mantrával: „Hiszek. A szeretetet választom. Az Univerzum társteremtője vagyok. A belső vezetőm vezérel engem. A szeretetet választom, és szeretetet kapok.”

A tudásegyenletben eltöltött harminc nap arra készít fel, ami a Tizenegyedik fejezetben vár rád. Pozitívan igazított fókusszal és valódi belső tudással most már készen állsz arra, hogy elkezdj manifesztálni.

A csodák természetes módon, a szeretet megnyilvánulásaiként következnek be.

A csodák tanítása

Courtney akkor már több mint öt hónapja járt hozzám tanácsadásra. A belső fénye be volt kapcsolva. Izgatottan, hogy tovább haladhasson, azt mondta, készen áll rá, hogy manifesztálja a vágyait. Én is úgy gondoltam, hogy készen áll erre, és beleegyeztem, hogy megtanítsam neki a manifesztálásegyenletet. Azzal kezdtem, hogy elmagyaráztam, a manifesztálás a belső szándék külső eredménye. Ahhoz, hogy fizikai formába önthesd a vágyaidat, erőteljesen fókuszált gondolatokkal és pontos jövőképpel kell aktiválnod az energiádat.

Courtney készen állt erre a folyamatra, mert a fókuszálásegyenletet sikeresen alkalmazva tudatosan pozitív szándékokkal hangolta össze a gondolatait. Emellett épp akkor végzett egy harmincnapos tudásegyenlettel, melynek során aktiválta napi párbeszédét az Univerzummal imádság és meditáció formájában. Itt volt az ideje, hogy pár lépéssel előbbre vigye a hitrendszerét a manifesztálásegyenlet segítségével.

Hogy a tanítást leegyszerűsítsem, azzal dolgoztam, amit a legjobban tudott. Courtney a főiskola alatt tagja volt az ottani válogatott íjászcsapatnak. Tizenkét éves kora óta nyilazott. Szerencsémre ez a sportág zseniális metaforát kínál a manifesztáláshoz. Lépésről lépésre, egy íjász szemével nézve bontottam le és magyaráztam el neki a manifesztálás összetevőit. A megtestesülési folyamat első lépésével, azaz a fókusszal kezdtem. Minden jó íjász tudja, hogy a fókuszodnak pontosan egybe kell esnie a „tízessel”. (Courtneytól tudom, hogy a tízes az a kis x a céltábla kellős közepén.) A következő lépésben megbizonyosodunk a saját nyugalmunkról. Ha vadul tombol az energiád, remegni fog a nyilad. Amint a nyugodt energiával egybehangoltad fókuszált vágyadat, készen állsz arra, hogy elengedd a nyilat. A nyíl elengedésekor tudod, hogy az a tízesbe fog érkezni. Végezetül, ha az első lövéssel nem találsz bele a tízesbe, türelmes maradsz, hogy hamarosan az a lövés is eljöjjön, amelyik a tízesbe talál.

Courtneynak tetszett a metaforám, és készen állt elsajátítani a manifesztálásegyenlet lépéseit. Ahogy Courtneyval történt, a veled járt közös utunk ezen pontján úgy hiszen, hogy te is készen állsz ennek elsajátítására. Mielőtt azonban lépésről lépésre végigvezetlek az egyenleten, először melegítsünk be a sikeres manifesztációk néhány szép példájával. A memóriabankom tele van manifesztáláscsodákkal; azonban azok, amelyeket kiválasztottam, hogy itt és most megosszak veled, a manifesztálásegyenlet három fő elemének – fókuszálás, elengedés és tudás – a fontosságát hangsúlyozzák.

FÓKUSZÁLÁS

Az egyik oka a sok közül annak, hogy a tréneremmel, Rhával dolgoztam az, hogy ő igazi manifesztálásguru. Mindene megvolt az élet minden területén, amire én vágytam. (Megjegyzés: amikor olyan embereket látsz, akik elérték azt, amit te szeretnél, cselekedj úgy, ahogy ők.) Mindent, amije volt, annak köszönhetett, hogy elkötelezte magát a belső vezetőjének, és tökéletesítette a manifesztálás gyakorlatát. Mesterien elsajátította a manifesztálás módszerét. Rha egyik igen inspiráló manifesztálási története az, ahogy a férjét, Coreyt bevonzotta az életébe, aki a nő „férjlistáján” szereplő nyolcvannégy tétel közül nyolcvankettőt megtestesített. Igen, jól érted. Készített egy listát mindazokról a tulajdonságokról, amelyeket egy férjben viszont szeretett volna látni, és majdnem mindegyiket manifesztálta is. A történetét hallva csak ennyit tudtam mondani:

– Vegyél magad mellé, és mutasd az utat!

Azzal kezdte, hogy megtanította a fókusz fontosságát. Gyakran mondogatta, hogy „nem az a kérdés, hogy mit érdemelsz, hanem hogy mit akarsz”.

Rha nem félt elkérni, amit akart, ezért volt nyolcvannégy tétel ezen a listán. Utána azt tanította meg, hogy ő hogyan működteti a saját manifesztálási folyamatát. Azáltal, hogy tételes listát ír, a napnál is világosabban kifejezi, hogy mit akar. Az egyes tulajdonságokat még címkékkel is ellátta: „nem alku tárgya”; „szuperfontos”; „igazán fontos” vagy „nagyszerű”. Ezután írt „neki” egy levelet. A levél beindította az általa kívánt szerelem és szenvedély érzéseit. Esténként olvasgatta ezt a levelet, és hagyta, hogy átjárja az afelett érzett öröm, hogy milyen érzés a férfival lenni. Az érzései vezették el ahhoz a mélységes tudáshoz, hogy „Ő” már úton van felé. A listáját megmutatta a barátainak, és elkötelezte magát a vágyai mellett. Rájött, hogy ezáltal nem fogja az idejét randikra pazarolni olyan férfiakkal, akik nem feleltek meg a kívánságlistájának. Meditációs technikákkal és a pozitív gondolkodás erejével állította még élesebbre a férje képének fókuszát. És akkor találkozott Coreyval. Az első találkozás alkalmával nem jött rá, hogy a férfi lehet a „nagy Ő”. Hihetetlen fickó volt, de nem gondolkodott benne, mert nem az volt, akit „szemre” keresett.

Azonban ahogy idővel megismerték egymást, Rha rádöbbent, hogy a férfi pontosan olyan érzést kelt benne, mint amit érezni akart. Ez mindent eldöntött. Corey majdnem mindennek megfelelt a listán, két dolgot kivéve. Ami miatt Rha rögtön az elején nem jött rá, hogy ő az, az sokkal inkább a képkeret volt, mint a kép tartalma. Corey nem érte el a száznyolcvan cm-es magasságot, és fehér bőrű volt. A Rha listáján szereplő ideális férfi magas volt és fekete. Ezeket a külsőségeket aztán nem esett nehezére a szemétre dobni, és befogadni a magához vonzott férfi nagyságát. Azóta is házasok.

Rha története erőteljesen példázza, hogy amikor a tízest célzod meg, és a lövésed 9,5 pontot ér, akkor is örülhetsz a végeredménynek. A tízesért kell indulnod, de az Univerzumnak gyakran ennél is jobb terve lehet. Úgyhogy fókuszálj arra, amit akarsz, de maradj nyitott minden lehetséges eredmény nagyszerűségére.

ELENGEDÉS

Amint azt mostanára már tudod, ha a gondolataid negatívak, az energiád is alacsonyabb. Ennek az alacsony szintű energiának a nagy része elakad értékes testünkben. A testünk rengeteg bűntudatot és szomorúságot tartogat a múltból – azokból a régi élményekből, amelyeket nem dolgoztunk fel. Én az állkapcsomban és a hangszálaimban gyűjtögettem ezt a stagnáló energiát. Szó szerint és metaforikusan volt valami, amit ki kellett mondanom. Be nem gyógyult érzéseim, hogy nem hallgatnak meg, eltorlaszolták a hangom útját. Azáltal, hogy megtagadtam a belső hangomat, nemcsak érzelmileg lettem beteg, hanem fizikailag is: bőrkeményedéshez hasonlítható csomócskákat növesztettem a hangszálaimra. A hangszalagjaim olyan komolyan sérültek, hogy az orvos egy hónapnál is hosszabb némaságot javasolt. Az egyetlen alternatív megoldás egy nagyon veszélyes műtét lett volna; egyértelműen nem opció egy ÉN-lány számára.

Eltökélten, hogy találok ennél jobb megoldást, az egészségmanifesztálás gurujához, Louise Hayhez fordultam. Éld az életed című könyve ezrek életét mentette meg, a sajátját is beleértve. Louise azzal gyógyította ki magát a méhnyakrákból, hogy elengedte a félelmet, pozitív megerősítéseket mondogatott, és gyakorolta a kreatív vizualizációt. Tudta, hogy a rák a saját be nem gyógyult haragjának egyenes következménye amiatt, hogy gyerekkorában megerőszakolták és bántalmazták. Ilyen múlttal nem csodálkozott, hogy rákot jelenített meg a méhnyakában.

A manifesztálás módszerével történő gyógyítás tanítójaként Louise tudta, hogy az Univerzum azért adta neki ezt a betegséget, hogy kipróbálhassa magán a módszereit, és megoszthassa őket a világgal. A hitrendszere a következő: „A betegség visszafordítható egyszerűen azáltal, ha visszafordítjuk a mentális mintákat.” A rákja azért nyilvánult meg, mert még mindig dédelgetett régi nehezteléseket. Ezzel a világos tudással állította munkába a módszereit. Nem félt megbocsátani a múltjából jelentkező embereknek és helyzeteknek, és ezáltal meggyógyította az érzelmi állapotát. Többek között megerősítésekkel és kreatív vizualizációval dolgozott a további gyógyulásán.

Ha Louise tudta manifesztálni a rákja gyógyulását, én is meg tudom gyógyítani a hangszálaimat – mondtam magamnak. Szorosan tartottam a tervét. Louise munkájából azt tanultam, hogy a torkom állapota – az ő szavaival élve – annak az eredménye, hogy „nem tudtam felszólalni a saját érdekemben, lenyeltem a mérgemet, elnyomtam a kreativitásomat, és elutasítottam a változást”. Ó, mennyire igaza volt! Mindennap beszedtem a gyógyszeremet, azaz elmondtam a torkomra felírt megerősítést: „Zajt csapni ér. Szabadon és örömmel fejezem ki magam. Könnyedén felszólalok a saját érdekemben. Kifejezem a kreativitásomat. Hajlandó vagyok változni.” Annak köszönhetően, hogy elengedtem a felszólalással kapcsolatos régi félelmeimet, és mondogattam a megerősítéseit, erősödni kezdtek a hangszálaim. Akkor turbó fokozatra kapcsoltam a manifesztálásegyenlettel, és beépítettem a kreatív vizualizációt – a meditáció egy olyan formáját, amely megengedi, hogy a jobb agyfélteke dolgozzon. A hangszálaimba ömlő fehér fényt vizualizáltam. Belélegeztem azt a fehér fényt, és láttam, ahogy keresztülfolyik rajtam, mint a víz. Láttam, amint a hangszálaim minden egyes belégzéssel egyre erősebbek lesznek.

A csomócskák fokozatosan eltűntek. Harminc napon át mindennap elismételtem a manifesztálásegyenletemet. A hónap végén elmentem az orvoshoz kontrollvizsgálatra, aki elképedve jelentette ki, hogy a csomócskák már nincsenek a hangszálaimon. Döbbenten kérdezte, hogy mit csináltam.

– Visszamanifesztáltam a hangomat – válaszoltam neki.

(Figyelem! Ezzel nem azt akarom mondani, hogy így helyettesítsd a nyugati orvoslást vagy bármely egyéb gyógyító terápiát, hanem azt, hogy a gyógyulási folyamathoz add hozzá a manifesztálást is.)

TUDÁS

Lora közvetlenül az újévi előadásom előtt veszítette el az állását. Az előadás arra összpontosított, hogy hogyan valósítsuk meg a vágyainkat az elkövetkezendő év során. Lora azzal a világos kívánsággal jött el az előadásra, hogy új állást szeretne. Pontosan tudta, hogy mit keres, és magabiztosan tudott beszélni róla. És meg is tette. Amikor megkérdeztem a közönséget, hogy van-e valakinek kérdése, Lora keze egyből a magasba lendült. Minden félelem nélkül jelentette ki egy több mint nyolcvan ismeretlen emberrel teli teremben, hogy az egyetlen elem, amit a manifesztálásegyenletből még nem sajátított el, az a tudásra vonatkozó rész. Arra biztattam, hogy engedje ki a vágyát az Univerzumba.

Közös vizualizációt tartottam a csoportnak, amelyben láttuk, ahogy Lora megkapja az állást, amelyre vágyik. Csoportosan imádkoztunk az új állásáért, és erőteljes üzenetet küldtünk az Univerzumnak, hogy Lora készen áll a befogadásra. (Megjegyzés: A csoportos ima szupererős. A kollektív gondolat ereje olyan hatalmas energiarezgést hoz létre az Univerzumban, amelyre muszáj reagálnia.) Az előadás után adtam Lorának egy kis házi feladatot. Azt mondtam neki, hogy ÉN-írással írjon levelet az Univerzumnak lefekvés előtt. A levelében engedje át a vágyát az Univerzumnak, és számítson csodára. Megfogadta a tanácsomat, és hazament levelet írni.

Másnap kaptam tőle egy e-mailt. A levél tárgya így szólt: „Számíts csodákra!” Az izgatottsága a számítógép monitorján is átragyogott, miközben a levelét olvastam a manifesztálásáról. Aznap reggel küldték neki az értesítést, hogy megkapta az állást, amelyre egy héttel azelőtt jelentkezett. És ez nem csak egy akármilyen állás volt. Az volt az állás, amit manifesztált! A legenyhébben fogalmazva is majd kicsattant az örömtől. A fókusza, az elkötelezettsége és a velünk megosztott hite volt az, amire az Univerzum reagált. Az energiája egybeesett a vágyával, és, ami a legfontosabb, csodára számított. Magabiztos tudása volt az, ami végül beteljesítette manifesztálását.

LÉGY AZ UNIVERZUM TÁRSTEREMTŐJE

Engedd, hogy ezek a manifesztáláscsodák arra inspiráljanak, hogy együtt teremts az Univerzummal. Most pedig, mielőtt lépésről lépésre végigmennénk rajta, elmondom, hogy nagy általánosságban hogyan működik az egyenlet. A manifesztálásegyenlet első lépése a vágy tisztázása. A tiszta kép kulcsfontosságú, mert biztosnak kell lenned abban, hogy azt akarod, amit behívsz. Ha „maszatos” a fókuszod, az eredményeid sem lesznek tiszták. Ezért az újragondolás lépése vezérel majd, hogy világosan fogalmazz, amikor létrehozod erősen fókuszált kívánságkijelentésedet. Ez a kijelentés a manifesztálásegyenlet elválaszthatatlan része. Ezután magaddal viszed a kívánságkijelentésedet egy meditációba. A meditációs fázisban még erősebbre állítjuk a fókuszt azáltal, hogy megkérlek, kezdd el vizualizálni a vágyadat. Amikor meditálsz, az agyad ellazul, az energiád pedig ráhangolódik az Univerzum energiafrekvenciájára.

A következő lépés az ÉN-írás, amelynek segítségével egy írott imán keresztül fogod átadni az Univerzumnak a vágyadat. Az imádság eszközének segítségével fogsz eljutni a tudás állapotába. A következő, mozgásos lépésben szabadtéri fizikai kalandra viszed magaddal a kívánságkijelentésedet. A cél az, hogy megoszd a vágyaidat a földdel. Elmondhatod például a kívánságkijelentésedet egy hegyre mászva, az erdőben futva, vagy éppen a tengerben úszva. Az ÉN-eddel kiviszed a vágyaidat a levegőre, és hagyod, hogy az energiád és a szándékaid összekapcsolódjanak a körülötted lévő földdel. Ez a lépés segít gyökeret verned a vágyaidban, és hozzáadnod a föld energiáját a manifesztálásegyenletedhez.

Az egyenletet a lazítás lépésével zárjuk. Ez azért fontos, mert ahhoz, hogy a vágyaid valóra váljanak, türelmesnek kell lenned. Ahogy a Tanítás mondja, „csakis a végtelen türelem jár azonnali eredménnyel”. Meglátod majd, ha hiszel benne, úgyhogy nyugodj meg, lazulj el, és fogadd el.

Végezetül, mielőtt nekivágunk a manifesztálásegyenletnek, hadd emlékeztesselek rá, hogy esetleg milyen módokon blokkolhatod a saját mágneses energiádat. Utálnám, ha úgy végeznéd el ezt a sok munkát, hogy közben öntudatlanul korlátoznád az Univerzum természetes áramlását! Az első gátoló tényező, amiről tudnod kell, a félelem vagy kétely. Ha félelem vagy kétely üti fel a fejét, menj vissza a tudásegyenlethez, és hangold rá újra az energiád a kívánt hitre. Egy másik dolog, ami gátolhat, a féltékenység. Tudatosítsd magadban, ha féltékenységi támadást indítasz mások ellen. Ahelyett, hogy féltékeny lennél másokra, inkább ismerd el, hogy kik ők, és mijük van. A manifesztálás egyik legfontosabb eleme az elismerés. A nagyságot elismerve több lehetőséget teremtesz az életedben arra, hogy bevonzd.

Van még egy fontos blokk, ami útját állhatja vágyaid megvalósulásának: a türelmetlenség. A türelem kulcsfontosságú a manifesztálás folyamatában. Nagyon sokszor találkozom azzal, hogy az emberek magukat akadályozzák, hogy kapjanak, mert az egójuk türelmetlenségében azt sugallja nekik, hogy soha nem fogják megkapni, amit akarnak. Erre még részletesen vissza fogok térni az egyenlet utolsó lépésénél.

Ahhoz, hogy a manifesztálás folyamatát élvezhessük, nem szabad mentegetőznünk amiatt, amire vágyunk. A legfontosabb az, hogy meg kell engedned magadnak, hogy akarj valamit. Pont. Az egód arra tanított, hogy azt hidd, hogy az élet kemény, és neked meg kell küzdened azért, amit el akarsz érni. Hát, mint általában, az ego ezen a ponton is téved. Ha megtanulsz erőteljesen együtt teremteni az Univerzummal, élvezetedet lelheted az akarásban és az elfogadásban. Írj egy két-három dologból álló listát arról, amit manifesztálni szeretnél. Bármit, amire vágysz, kiválaszthatsz arra a célra, hogy megjelenítsd. A lelki társadat akarod bevonzani, vagy új állást, esetleg egy csodálatos új lakást szeretnél? Készíts listát a vágyaidról!

A MANIFESZTÁLÁSEGYENLET –

Harminc nap a vágyaid manifesztálására

ELSŐ LÉPÉS: Újragondolás

Fókusz, fókusz, fókusz

Ez a lépés teljes mértékben arról szól, hogy szuperélesre állítsd a fókuszodat azzal kapcsolatban, amit manifesztálni kívánsz. Kezdd azzal, hogy azonosítod azt az egy dolgot, amit meg akarsz jeleníteni. A végén majd egynél több dolgot is képes leszel manifesztálni egyszerre, de ha most csinálsz ilyet először, akkor mondjuk fókuszálj most egy vágyra. Íme, néhány manifesztációs példa: egy új állás, egy új kapcsolat, egy lakás, jobb egészség stb. Az is lehet, hogy egyszerűen csak élénkebb társasági életet szeretnél létrehozni.

Amikor eldöntöd, hogy mit manifesztálj, nagyon fontos, hogy légy őszinte magaddal azzal kapcsolatban, hogy miért akarod az adott dolgot. Ne feledd, hogy ha a vágyaid negatív energiával vagy egy olyan általános érzéssel harmonizálnak, hogy „majd boldog leszek, ha ez vagy az az enyém lesz”, akkor át kell vizsgálnod a szándékaidat. Ha a vágyaddal kapcsolatos érzések negatívak vagy szűkölködést fejeznek ki, az Univerzumnak nem lesz könnyű erre a rezgésre reagálnia. Ezért olyasmit válassz, ami jó érzésekkel tölt el. Emellett vigyázz arra is, hogy ne olyasmit válassz, ami túl távoli cél. Lisa például több pénzt akart keresni. Amikor beállította a szándékát, először azt nyilatkozta az Univerzum felé, hogy a jelenlegi fizetése háromszorosát szeretné. Ez a vágy felspanolta az egóját. Mivel nem érezte magát harmóniában ezzel a vággyal, az egója ráharapott a belső félelmére, hogy nem fogja tudni megkapni ezt az összeget. Ezért tovább szenvedett azért, hogy többet keressen, mert akármennyire azt gondolta is, hogy ezt akarja, nem érezte, hogy megkaphatna ennyit. Rettenetesen jó dolog nagyban gondolkodni, de figyelj oda arra, hogy a nagy elképzelések ne indítsanak be félelmeket. Ha a kívánságod miatt bármilyen szempontból egy kicsit is kényelmetlenül érzed magad, az a biztos jele annak, hogy újra kell igazítanod az adott vágyat.

És most itt az ideje, hogy még jobban ráfókuszáljunk, hogy mi az, amire vágysz. Ha például egy új állást szeretnél, sorold fel, hogy az milyen érzéseket kelt benned, és mit ajánl neked. Például: „Az íróasztalom az ablak mellett áll, a főnököm nagyon jól bánik velem, van egészségbiztosításom, és nyugodtan megosztom a kollégáimmal a kreatív gondolataimat és elképzeléseimet.” Ez a lista legyen nagyon részletes és pontos. Ne feledd, hogy Rha férjlistáján nyolcvannégy tétel szerepelt. Nem kicsinyeskedett. Ne mentegetőzz a vágyaid miatt, és győződj meg róla, hogy jó érzésekkel tölt el, amikor felsorolod őket.

Világosan határozd meg a vágyaidat

Ha elkészítetted a listádat, írj egy kijelentést, amely világosan meghatározza, hogy mire vágysz. Lora kívánságkijelentése például így hangzott: „Szeretnék egy új állást az utazási PR területén. A fizetésem megkétszereződik, és szeretem a munkakörnyezetemet. A munkámmal szolgálom a világot, mert segítek az embereknek, hogy új kultúrákat ismerjenek meg.” Vegyük észre, hogy azt is ideírta, hogy a vágyával hogyan szolgálja a magasabb szintű jót. Ne feledd, hogy amikor a vágyad egybeesik a közjóval, az Univerzum együtt rezeg vele.

Itt az ideje, hogy most mindenhová kitűzd a kívánságkijelentésed. Tegyél egyet a hűtőre, a tükrödre, a számítógépedre stb. Tegyél róla, hogy a lehető legtöbbször ránézz a kijelentésedre, hogy újra elmondd a vágyadat. Bárki, aki járt már a fürdőszobámban, elmondhatja, hogy a kívánságkijelentések fanatikusa vagyok. Több mint két éven át mindkét fürdőszobai tükrömre kiírtam, hogy „író vagyok, akinek kiadták a könyvét”. Kitalálod, mi történt? Bejött!

Oszd meg azokkal, akiket érdekel

A következő harminc napban olvasd újra és oszd meg a kívánságkijelentésedet másokkal. Olvasd el este lefekvés előtt. A szavak remélhetőleg olyan érzést keltenek benned, ami pozitív rezgéseket küld ki az Univerzumba. Majd mindennap hozz létre még több pozitív energiát a vágyaid körül azáltal, hogy másoknak is mesélsz róluk. Találkozz azokkal az erőt adó barátaiddal, akiknek tetszenek az új manifesztálási módszereid, és mondd el nekik is a kijelentésedet. Ha támogatnak téged, akkor az álmaidat is támogatják.

Vizualizáció

Egy falitábla segítségével még élesebb fókuszba állíthatod a vágyaidat. Tűzz vagy ragassz ki olyan képeket erre a falitáblára, amelyekkel megbecsülöd a vágyaidat. Lehet ez parafatábla, vászon- vagy akár mágneses tábla is. A lényeg, hogy bármit kitehetsz rá – képeket, verseket vagy idézeteket –, ami még jobban összehangol a vágyaddal. Ha például arra akarod összpontosítani az energiádat, hogy férjet vonzz az életedbe, tegyél ki karikagyűrűket és boldog párokat ábrázoló képeket, esküvői meghívókat stb. Győződj meg róla, hogy a kitett képek a boldogság érzését keltik benned.

Az én falitáblámon magazinok képei vannak, amelyekben szerepelni szeretnék, Oprah fotója közvetlenül az enyém mellett, valamint szörfdeszkák és eljegyzési gyűrűk képei. El sem tudom mondani neked, hogy milyen gyakran kel életre a falitáblám. Akárhányszor ránézek a képekre, újra beindítom magamban azt a fókuszált energiát, ami erre kiküldi az üzeneteimet az éterbe. Egyszer kaptam egy e-mailt a Huffington Posttól, melyben felkértek, hogy írjak blogot a weboldalukon. Ezt válaszoltam: „Köszönöm, hogy írtak, már vártam ezt az e-mailt.” A Huffington Post logója akkor már több mint két éve ott volt a táblámon. Folyton ilyen dolgok történnek! A következő harminc nap alatt mindennap tegyél ki egy-egy új képet a tábládra.

MÁSODIK LÉPÉS: Befogadás (Meditálás/ÉN-írás)

A manifesztálás során a meditáció hívja be az Univerzumot a folyamatba. Beiktattam egy teremtő reggeli meditációt és egy hálát adó esti meditációt. Azáltal, hogy megbecsülöd az Univerzumot, amiért megengedi, hogy társteremtője légy, növeled az összekapcsoló energiátokat, és ily módon fokozod a saját vonzóerődet.

Reggeli meditáció

Egy reggeli meditáció valóban beindítja a napod, és rögtön rákapcsol az energiaforrásodra. Azáltal, hogy amint felébredsz, azonnal beállítod a kívánt szándékot, növeled a vonzóerődet, és erőteljes kijelentést teszel az Univerzum felé. Nemcsak a napod fog könnyedén telni, hanem a vágyad is aktiválódik. A reggeli kívánságaidat felkapja az éter. A következő harminc napon át minden reggel végezd élvezettel a reggeli meditációt, hogy berúgd társteremtésed motorját. Íme:

Amint felébredsz, ülj fel az ágyban. Hunyd be a szemed és szívd be mélyen a levegőt az orrodon keresztül, majd fújd ki a szádon.

Köszönd meg az Univerzumnak ezt az újabb szép napot.

Hangold össze a gondolataidat és a vágyaidat a belső vezetőd szeretetével.

Mondd ki fennhangon a kívánságkijelentésed.

Köszönd meg az Univerzumnak, hogy gondoskodik erről a vágyadról, és a jövőképed felé vezet.

Tartsd a fejedben a kívánságodról létrehozott képet. Lásd tisztán.

Képzeld el, amint fehér fény ömlik bele.

Lásd, amint a fehér fény folyamatosan ömlik bele ebbe a vágyba, miközben te belelazulsz a képbe.

Ülj ebben a képben legalább öt percig.

Amikor végeztél, köszönd meg újra az Univerzumnak, és mondd: „Átengedem ezt az Univerzumnak, mert tudom, hogy vezetnek.”

Esti meditáció

Az elalvás előtti meditáció segítségével békés állapotba kerülsz, és az alvásod pihentető lesz. Az éjszakai manifesztálásmeditáció szintén optimális lehetőséget kínál arra, hogy megköszönd az Univerzumnak a bőséget, amelyet a nap folyamán eléd hozott. Használd ezt az időt arra, hogy a hála és a megbecsülés érzéseit éld meg mindennel kapcsolatban, amid most van, és vágyaiddal kapcsolatban, amelyek már úton vannak feléd.

A következő harminc napon át lefekvés előtt ülj fel az ágyadban, és kövesd az alábbi meditációt.

Köszönöm, Univerzum, az iránymutatást és szeretet, melyet ma adtál nekem.

Köszönöm, hogy fogod a vágyaimat, és anyagi formában jeleníted meg őket.

Köszönöm, hogy szeretetteljes észlelések felé vezeted a gondolataimat, és hogy a jövőképemhez igazítod az energiámat.

Hálás vagyok ezért a szép napért, és pihenés közben átengedem neked a vágyaimat.

Mondd ki hangosan, amire vágysz, és jelenítsd meg a képét a lelki szemeid előtt.

Tudom, hogy ez a vágy már úton van felém, és a lehető legjobb formában elfogadom.

Vagy ezt, vagy még valami ennél is jobbat.

Elfogadom.

ÉN-írás

A reggeli meditációt követően végezz 5 perces ÉN-írást. Ismét az a feladat, hogy ezen a kötetlen írásgyakorlaton keresztül átengedd a vágyad az Univerzumnak. Engedd meg magadnak, hogy őszintén írj bármilyen türelmetlen vagy akár negatív érzésről vagy gondolatról, ami felbukkan benned. Használd a gyakorlatot arra, hogy a nap során keletkezett bármilyen negatív energiától megszabadulj. Így biztos lehetsz benne, hogy a vonzóerőd készen áll, és energetikailag a magasabb szintű jóhoz igazodik. Az ÉN-írás segítségével hozd békés állapotba az elmédet, és ismét add át a vágyad az Univerzumnak.

Azzal, hogy a meditáció és az ÉN-írás segítségével elengeded a vágyaidat, abba az állapotba hozod magad, ahol tudod, hogy minden, amit akarsz, feléd tart. A pozitív energiaáramlás fenntartásához el kell végezned a harmincnapos elengedést.

HARMADIK LÉPÉS: Újragondolás + mozgás

Menj ki a levegőre mozogni! Ha kimész, a vágyaid társteremtése közben „leföldeled” az energiádat. Válassz olyan tevékenységet, amely lehetővé teszi, hogy valóban kapcsolódj a földdel. Menj el hegyet mászni, fuss egy parkban, vagy ússz egy tóban vagy a tengerben. A szörfözés igazi ÉN-lány kedvenc. Ha az óceánhoz közel laksz, egy deszka és egy tapasztalt szörfös ÉN-cimbora csodálatos kaland lehet. (Csak olyan valakivel menj szörfözni, aki tudja, hogy mit csinál, és rád is tud vigyázni.)

Hawaii szigetén barátkoztam össze a szörfguru Bill Hamiltonnal (a legendás szörfös, Laird Hamilton apjával). Bill szörfimádatának nagyon sok köze van ahhoz a mágneses energiához, amelyet az óceán közelében érez. Ő ezt így fogalmazta meg: „Valóságos mágnessé tett, hogy az egész életemet az óceánban szörfözve töltöttem. Azt hiszem, hogy olyan sok pozitív energiát vettem át az óceántól, hogy elkerülhetetlenül több pozitív embert és pozitív tapasztalást vonzok az életembe. A szörfözés megdelejez.” Billnek ez a felismerése segít értelmezni azt, hogy a föld energiájával mozogva valóban aktiválhatod a saját belső mágnesedet. Emellett a mozgás beindítja az endorfintermelést és a boldog rezgések áramlását. A boldog rezgések pedig pozitív dolgokat vonzanak. Ahogy megérzed, hogy emelkedik az energiád, észre fogod venni, hogy az életkörülményeid gazdagabbá válnak, és ennek eredményeképp elképesztően szuper dolgokat vonzol magadhoz. Ne feledd, hogy a vonzás kulcsa az, hogy összehangold az energiád a vágyaiddal, úgyhogy ne vedd félvállról ezt a lépést. Ha valóban készen állsz a nagyság behívására, menj ki, és kezdj el mozogni!

NEGYEDIK LÉPÉS: Lazítás

Egy ÉN-mentorom, Brooke Emory, a The Attraction Boutique alapítója erőmanifesztor. Azt mondja, hogy amikor az ember azt kérdezi valamiről, hogy miért nem történt még meg, azzal a saját teremtését veszi el. Ezt hívják „teremtésvetélésnek”. És Brooke-nak ebben nagyon is igaza van! A megtestesülési folyamat egyik legfontosabb eleme a türelem. Így aztán nagyon fontos okból a lazítást is belevettem ebbe az egyenletbe. Nem szeretném, ha úgy dolgoznál ezen a sok manifesztáláson, hogy közben saját magadat akadályoznád a vonzásban azzal, hogy nincs türelmed. A türelem messze a legfontosabb szabályok közé tartozik a manifesztálásban.

Jessica például rettenetesen precízen követte a manifesztálási irányelveit. Eljutott odáig, hogy már tényleg tudta, hogy a vágyott szerelem úton van felé. És akkor a barátnőit sorban eljegyezték. Látva, hogy a barátnői révbe érnek, pánikba esett, és kidobta az ÉN-jét az ablakon. Borzasztóan türelmetlen lett azzal kapcsolatban, hogy mikor és hogyan találja már meg a maga párját. Ez az energia erősen gátolta őt a vonzásban. Remélve, hogy lenyugtathatom, egy olyan módszert ajánlottam neki, amivel ellazulhat. Emlékeztettem rá, hogy az Univerzum olyan, mintha a legjobb barátnője lenne. Ezután megkérdeztem tőle, hogy nyúzza-e a barátnőit is azzal, hogy szerezzenek neki barátot. Nemmel válaszolt. Akkor megkérdeztem, hogy a barátnői akarják-e, hogy megtalálja az igaz szerelmet, és hogy tényleg segítenek-e neki ebben.

– Hát persze, hogy segítenek nekem! Alig várják, hogy szerelmes legyek – válaszolta.

Erre elmagyaráztam neki, hogy az Univerzum nem különbözik a legjobb barátnőitől. Azt akarja, hogy Jessica szerelmes legyen, és semmit sem akar jobban, mint a lány boldogságát. Azt tanácsoltam neki, hogy lazuljon el, és amikor lehiggadt, nézze át újra a manifesztálásegyenletet. Javasoltam neki, hogy úgy kommunikáljon az Univerzummal, mintha legjobb barátnők lennének, akik támogatják egymás vágyainak beteljesülését. Ez tetszett neki, és tényleg megnyugodott. Ne gátold a saját vonzóerődet a türelmetlenségeddel! Tudd, hogy minden, amit akarsz, úton van feléd, és ha nem kapod meg, amire vágysz, annak az az oka, hogy az Univerzumnak valami sokkal jobb terve van.

Minden félelem a múlté, és csak a szeretet létezik. El tudod képzelni, milyen lehet, ha nincsenek gondjaid, ha semmi miatt nem aggódsz, nem szorongsz, egyszerűen csak mindig tökéletesen nyugodt és csendes vagy?

A csodák tanítása

A boldogság kulcsa az, hogy elhatározzuk, boldogok leszünk.

Marianne Williamson: Visszatérés a szeretethez

Tizenhárom éves koromban előadtam egy monológot az Anne Frank naplójából egy ismeretlenekből álló közönség előtt. Sem magára az előadásra, sem az azt megelőző próbákra nemigen emlékszem. Ami megmaradt, az az, ahogyan éreztem magam azután, hogy elmondtam a színpadon a szavakat. Valami mindent betöltő bizonyosságot éreztem, hogy a világot lehet ennél sokkal szebben is látni, mint ahogy én azt akkor érzékeltem. Úgy éreztem, hogy az én serdülőkori mini drámáim nevetségesek ehhez a „másfajta” élethez képest. A monológ olyan szinten rezonált velem, amit csak több évvel később értettem meg teljesen.

Az Anne Frank-szöveg úgy kezdődött, hogy Anne egy padlásablakon keresztül boldogan néz fel a gyönyörű égboltra. Hihetetlen, hogy örömet tudott lelni abban a kétségbeesett helyzetben is, a nácik elől bujkálva. Anne Frank a padlás csapdájából is megtalálta valahogyan a kivezető utat. Elmondja a társának, Peternek, hogy amikor már egyetlen pillanatig sem bírja tovább abban a rabságban, akkor kiképzeli magát a helyzetből – elképzeli, hogy egy parkban sétál, vagy egy olyan helyen jár, ahol nárciszok, krókusz és ibolya nő a domboldalon. Anne elmondja, hogy a legcsodálatosabb dolog mindebben az, hogy ezt a kiképzelést bármikor megteheti. A terror kellős közepén Anne Frank megtalálta az ÉN-jét.

Felfedezte a legerősebb eszközt, amelyhez ember hozzáférhet – az elméje erejét. Az ÉN-jéhez kapcsolódva egy pillanat alatt a szeretetet választhatta, és megszabadulhatott minden világi félelemtől. Anne Frank megtanulta a Tanítás lényegét: hogy „csak a szeretet létezik”. Mindennap választhatta a holokauszt félelmét, vagy választhatta az ÉN-je szeretetét. Anne Frank a szeretetet választotta.

A szeretet iránti elkötelezettségével talált rá a hitre. A monológ azzal a gondolattal zárult, hogy a világnál ez csak egy múló szeszély. Beszélt az emberek jóságába vetett hitéről és arról, hogy hiszi, minden borzalom elmúlik majd. Azt mondta, hogy mindennek ellenére még mindig hisz benne, hogy az emberek a szívük mélyén valóban jók. Mivel a szeretetet választotta a félelemmel szemben, reményt talált belső vezetője szeretetteljes hangjában.

A koromra és a körülményeimre való tekintet nélkül azt érzem, hogy valahogy kapcsolódom Anne Frank hitéhez. Megihletett az általa festett kép. Éreztem, amint a szelleme finoman megérintve emlékeztet rá, hogy engedjem el minden haszontalan gondolatomat, és válasszam a belső vezetőm szeretetteljes hangját. Tizenöt évesen Anne Frank valahol mélyen tudta, hogy a boldogság választása a legjobb létforma. Annak ellenére, hogy a legborzalmasabb körülmények között kellett élnie, úgy döntött, hogy nem a félelem, hanem a szeretet szemüvegén keresztül fogja nézi a világot.

Sok példát tudok felhozni a saját életemből, amikor Anne Frank inspirálása lépett közbe az egómmal szemben. Kora kamaszkoromtól huszonöt éves koromig az egóm rémálma csak mélyült. Ez idő alatt elveszettnek éreztem magam, mint akinek nincs sem fogódzója, sem féke, dühös voltam mindenre és mindenkire, és féltem mindentől és mindenkitől. Megrekedtem a múltban gyökerező félelmekben, és a jövőtől való aggódás megszállottja voltam. Sötétben éltem, miközben belül folyamatosan piszkált az érzés, hogy kell, hogy legyen ennél jobb módja az életnek. Egy olyan életforma, amelyet valaha ismertem, de aztán valahogyan elveszítettem vele a kapcsolatomat. Arra vágytam, hogy valahogy visszatérhessek ehhez a jobb élethez.

Nem sokkal azelőtt, hogy elértem a saját személyes mélypontomat, erős késztetést éreztem, hogy újra elővegyem Anne Frank írását. Úgyhogy egy nap elkezdtem újraolvasni a naplóját. Annak a fiatal lánynak a reményteli írását olvasva, aki a legsötétebb időkben is úgy döntött, hogy a fényben akar élni, minden szó inspirálóan hatott. Az a rész különösen megragadott, amelyik arról szól, hogy mindenki magában hordoz egy jó hírt. Ez a jó hír pedig az, hogy nem tudod, milyen nagyszerű lehetsz! Hogy mennyire szerethetsz! Hogy mi mindent elérhetsz! És hogy milyen lehetőségek rejlenek benned! Ezt olvasva úgy éreztem, mintha egyenesen hozzám beszélne. És visszatekintve tudom, hogy így is volt. Akkoriban valóban erősen vágytam és nyitott is voltam arra, hogy másképp lássam az életet, és ez a nyitottság vezetett el a szavaihoz mint ihletforráshoz.

Azáltal, hogy úgy döntött, a belső vezetője szemén keresztül nézi a világot, Anne Frank képes volt a náci terror elől bujkálva is meglátni a fényt és a csodákat. A belső vezetője iránti elkötelezettsége indította be az én boldogságkeresésemet, és inspirált arra, hogy változtassak az életemen. A szavai mögött áramló szeretetteljes energia eszembe juttatta, hogy a szeretet és a boldogság, amelyet kívül kerestem, csakis magamon belül elérhető.

Ennek az isteni közbelépésnek köszönhetően tértem rá a helyes útra, kapcsolódtam rá végleg az ÉN-emre, és szenteltem neki az életemet. Napról napra egyre több ÉN-t vittem az életembe. És napról napra egyre közelebb kerültem ahhoz a bizonyos „boldog álomhoz”. (A Tanítás szerint a „boldog álom” az, amikor az elméd úgy dönt, hogy korrigálja az ego félelmét és szenvedését, és elkezd túllátni az illúzióin.) Rájöttem, hogy az életem minden egyes pillanata új lehetőség arra, hogy az ÉN-em kezébe adjam az akaratomat és az életemet, és engedjem, hogy vezessen.

Most mindennap hajlandó vagyok a fényt választani a sötétség helyett. Hálás vagyok, amiért elhagytam az egóm sötétségét, és úgy döntöttem, hogy a fényt akarom látni. Mindennap úgy ébredek, hogy egyre elkötelezettebben az ÉN-em szemén keresztül akarom látni az életet. Folyamatosan kérek és kapok. Soha nem fordítok hátat a belső vezetőmnek. Mint az én drága Anne barátnőm, én is elköteleztem magam a fénynek.

Anne Frank inspirál engem a mai napig. Sokat elmond erről az, hogy amikor ennek a könyvnek a befejezésénél tartottam, az ÉN-emhez fordultam iránymutatásért. Megkérdeztem tőle, hogyan búcsúzzam el az olvasóktól az utolsó fejezetben. Mivel biztassam őket a zárófejezetben, hogy mindig a fény mellett döntsenek? És akkor meghallottam a belső vezetőm hangját: „Emlékeztesd őket Anne Frankra.” Könnyek szöktek a szemembe, amint felidéztem magamban a lány hitét. Ott és akkor megértettem, hogy nála jobb példát nem tudok felhozni arra, hogy a fény felé irányítsalak.

Ezért Anne Franknak az emberiségbe és a békébe vetett hitével búcsúzom tőled ebben a fejezetben. Ismerd fel tudatos döntését, hogy a végtelen sötétségben is a fényt lássa. A döntését, mellyel belső vezetője szeretetteljes hangját választotta, hogy az hozza ki őt a világra borult sötétségből. Gyönyörű naplója számtalan részlete bizonyítja világosan ezt a döntését, például ez a sor: „…nem gondolok a sok bajra, csak a szépre, ami még megmaradt.”{4} Anne Frankot a boldogság melletti saját hűséges elkötelezettsége vezette el a „boldog álomhoz” a sötétség helyett, ami az akkori realitás volt. Engem a leginkább az ragad meg ebben, ahogy a borzalmas sötétség közepette úgy döntött, hogy a fényt látja.

Ma erre kérlek téged. Válaszd a fényt az ego sötétségével szemben. Az életkörülményeidre való tekintet nélkül mindig létezik egy szeretetteljes nézőpont a számodra. Meghozhatod a döntést, hogy bármelyik pillanatban azt válaszd, hogy a fényt látod a sötétség helyett. Ha kell, kezdd lassan. Holnap reggel ébredj azzal a döntéssel, hogy teljes huszonnégy órán keresztül boldog leszel. Egy teljes napra válaszd azt, hogy minden helyzetet szeretetteljes perspektívából nézel – függetlenül attól, hogy ez mennyire tűnik nehéznek az első pillantásra. Minden egyes alkalommal, amikor valaki olyat tesz, ami felbosszant, válaszd azt, hogy megbocsátasz. Ha felmerül benned egy félelemben gyökerező gondolat, add át az ÉN-ednek, hogy visszaalakítsa szeretetté. Engedd el a jövőbeni eredményeket, és fókuszálj a jelen pillanatban meglévő szeretetre. Majd másnap reggel ébredj ismét azzal, hogy újra megteszed mindezt. Napról napra vigyél egyre több ÉN-t az életedbe.

ÉN-edet gyarapítva tudni fogod, hogy biztos kezek vezetnek, és az Univerzum vigyáz rád. Minden alkalommal, amikor változtatsz a gondolkodásodon, csodákra számíthatsz majd. És ami még ennél is jobb, inspirálod a körülötted lévőket azzal, hogy ilyen pozitív frekvencián rezegsz. Könnyedén száguldanak majd feléd szuper dolgok, és boldog leszel.

Jól hangzik, ugye? Akkor hadd áruljak el egy nagyon izgalmas dolgot: te, barátom, máris tudod, hogyan férj hozzá az ÉN-edhez, és azt is tudod, hogy mit tegyél pillanatról pillanatra ahhoz, hogy átéld a boldog áramlás állapotát. Minden egyes pillanattal, amikor az ÉN-edet választottad az egóddal szemben, közelebb kerültél a fényhez és egy boldogabb lelkiállapothoz. Az egyes ÉN-egyenletek végrehajtásával a belső vezetőd fényével árasztottad el az egód sötétségét. Elindultál velem az úton, melynek során kihozzuk a sötétségedet a fényre. De ne állj meg itt! Arra kérlek, hogy amikor majd becsukod és félreteszed ezt a könyvet, akkor is folytasd az ÉN-munkát. Adj magadnak engedélyt, hogy mindenkor a belső vezetőd fényében élj!

Ennek a fejezetnek az a célja, hogy rávegyen, hogy minden pillanatban az ÉN-edet válaszd az ego helyett. Ennek eredményeképp jutsz el a „boldog álomhoz”. Ez az a lelkiállapot, amelyet Anne Frank története kapcsán mutattam be. A „boldog álomban” boldogságban élsz, és a saját döntésed szerint tapasztalod meg az életet a szeretet nézőpontjából, és függetlenül attól, hogy milyen nehéz körülmények között élsz éppen. Ha ezt az életet választod, többé nem leszel hajlandó kicsinyes életet élni. Kész vagy a kezedbe venni a saját erődet és a saját boldogságodat, és a fényben élni.

MŰKÖDTESD A CSODÁKAT!

A Tanításban ez áll: „A benned lévő sötétség már világosságra került.” A fény boldogságát választva azt választottad, hogy csodatévő légy. Azáltal, hogy pillanatról pillanatra állítod a felfogásodat, csodákat hoztál létre a saját és mások életében. Akár tudod, akár nem, energiaváltásod megváltoztatta körülötted a világot. Lehet, hogy már a barátaid is észrevették, hogy megváltoztál, és ennek hatására úgy döntöttek, hogy maguk is próbát tesznek ezzel az „ÉN-dologgal”. Vagy az is lehet, hogy megbocsátottál valakinek, és ettől most sokkal szeretetteljesebb a kapcsolatotok. Mindezek a csodák pozitívan hatottak rád és a körülötted lévőkre, valamint a világra. Halmozd tovább a csodákat! Ezáltal csatlakozni fogsz hozzám a „boldog álomban”.

Talán most arra gondolsz, hogy ez mind szép és jó, de ő könnyen mondja. Ő ezért a boldogság cuccért él! Ezt csak az egód mondatja veled. Az egód megpróbálja majd megakadályozni, hogy csodatévő légy, és az utadba akar majd állni, amikor a boldog élet felé indulsz. Ilyesmikkel fog traktálni: „Ki vagy te, hogy boldog lehess? Te nem élhetsz így! Egyszerűen nem tudsz ilyen boldog lelkiállapotban élni.”

Ne figyelj oda rá! Már tudod, hogy bármikor, amikor a fény felé fordulsz, számolnod kell az ego effajta visszacsapásával. Most, hogy már ismered a trükkjeit, két lehetőséged van: választhatod az ÉN-ed fényét, vagy az egód sötétségét. Egy dolog az ÉN-edet választani akkor, amikor nehéz az életed, és éppen padlót fogtál, és teljesen más dolog folyamatosan, mindig ezt választani. Ha a fényen gondolkodsz, tedd fel magadnak az alábbi kérdéseket: Hajlandó vagy változtatni az életeden és minden pillanatban az ÉN-edet választani az egóddal szemben? Hajlandó vagy mindennek és mindenkinek megbocsátani a környezetedben, amikor csak szükséges? Hajlandó vagy boldognak lenni? Ha a válaszod igen, akkor készen állsz rá, hogy még több ÉN-t vigyél az életedbe.

VÁLASZD A „BOLDOG ÁLMOT”

Képes vagy elég ÉN-t felhalmozni ahhoz, hogy a „boldog álomban” élhess. Egyszerűen csak légy hajlandó emellett dönteni. Határozd el, hogy elengeded az egót, és többé ne élj óvatosan. Nevesd ki az ego buta történeteit. És kérj segítséget félelemben gyökerező gondolkodásod elengedéséhez. Az ÉN-eddel kommunikálva egyetlen pillanat alatt elengedheted az egódat. Ezt nevezi a Tanítás „szent pillanatnak”. Minden ÉN-egyenlet efelé a „szent pillanat” felé terelget. Egyszerű pillanatok ezek: olyan időpillanatok, amikor hajlandó vagy átadni az egódat az ÉN-ednek, hogy átalakítsa azt. Ennek köszönhetően azonnal megkönnyebbülsz, és úgy érzed, hogy rátaláltál valódi szeretetteljes lényegedre. Az életed minden problémáját és kérdését add át az ÉN-ednek. Ez az ÉN-gondolkodás iránti elkötelezettség nem jelenti azt, hogy most már soha nem lesz félelemben gyökerező gondolatod. Lesz, csak épp máshogy éled meg a félelmet attól, hogy a szeretetet választod helyette.

MÉG TÖBB ÉN!

A Tanítás szerint „a képzetlen elme semmit nem érhet el”. Most, hogy az ÉN szerszámai ott lógnak az öveden, ne tagadd meg őket. Csatlakozz rá az ÉN-edre, hogy segítsen átformálni az elmédet. Minél jobban átformálod az elmédet, annál közelebb kerülsz ehhez a „boldog álomhoz”. Az első lépés a hajlandóság. A hajlandóságod irányítja a folyamatot, és készít fel a nagyvonalú életre. Utána az újragondolás lépésén keresztül tanulod meg, hogy hogyan válaszd a „szent pillanatot”. Ezáltal hagyod, hogy az ÉN-ed tegye a dolgát. Majd mozgással hozod össze a következő megerősítésedet: „Hajlandó vagyok a belső vezetőm gondjaira bízni minden félelmemet.” Bármilyen mozgásformához alkalmazhatod ezt a megerősítést. Csak közben végezz ÉN-munkát. Ezt követően meditálni fogunk, melynek során jobban összehangolhatod a gondolataidat a belső vezetőddel. A meditációban bármilyen problémát átadhatsz az ÉN-ednek gyógyításra. Mindehhez csak a hited kell, valamint csendesség. Engedd, hogy az ÉN-ed vezessen végig ezen az átalakító meditáción. Végezetül ÉN-írással rögzíted a csodáidat, így dokumentálva az általad végzett munkát és a csodálatos változásokat. Nyiss egy mappát ezeknek az ÉN-írásoknak, hogy később bármikor ihletet meríthess belőlük.

A MÉG TÖBB ÉN EGYENLETE

ELSŐ LÉPÉS: Hajlandóság

Légy hajlandó Anne szemén keresztül nézni a világot, az ő gondolataival. Például mindig marad valamennyi szépség – a természetben, a napfényben, a szabadságban, magadban –, és ez segíthet neked. Nézd meg őket, majd találd meg újra önmagad és Istent, és akkor visszanyered az egyensúlyod. Mielőtt elkezded bevetni az eszközöket ebben az egyenletben, azt javaslom, hogy határozd meg a szándékodat az Univerzumnak. Egyszerűen csak mondd ki fennhangon: „Hajlandó vagyok a belső vezetőm gondjaira bízni minden félelmemet.” Ezt a szándékot már a kezdet kezdetén meghatározva azonnal fel tudsz készülni egy radikális ÉN-utazásra. Kapaszkodj, és számíts a csodákra.

MÁSODIK LÉPÉS: Újragondolás – Válaszd a „szent pillanatot”

Megbocsátás

Kezdd az újragondolás-lépést azzal, hogy megbocsátod az ego gondolatait. Ebben a lépésben az ÉN-ed odafigyel rád, és segít abban, hogy ne ítélkezz az egód felett, hanem bánj vele kedvesen és türelemmel. Ha úgy tekintesz az egódra, mint egy pórázát vesztett, beteg kutyára, akkor biztosan úgy döntesz, hogy nyugodt maradsz, és inkább nevetsz a csibészségein. A „szent pillanat” megtapasztalásához elengedhetetlen, hogy tudatosítsd magadban az ego erejét.

Emeld fel a telefont, és hívd a belső vezetődet!

Éberen figyeld a pillanatot, amikor az egód előjön valami múlttól vagy jövőtől való félelemmel. Ne add át magad ennek a félelemnek, ismerd fel, hogy az ego támad. Ha úgy érzed, hogy bármi fenyegeti az ÉN-edet, azonnal állj meg, vedd elő a mobilodat, és hívd fel a belső vezetődet. Szó szerint emeld fel a telefont! Ez nagyon jó megoldás, ha az irodában vagy az utcán, vagy bármilyen egyéb nyilvános helyen vagy. A mobiltelefon miatt nyugodtan beszélhetsz hangosan anélkül, hogy őrültnek néznének. Emeld fel a telefont, tegyél úgy, mintha hívnál valakit, és kérd meg a belső vezetődet, hogy cserélje ki ezt a félelmet egy sokkal békésebb gondolatra. Mondd ki fennhangon: „A megbocsátást választom, és szeretettel tekintek erre a helyzetre. Belső vezető, kérlek, alakítsd át a gondolataimat és a jövőképemet.”

Bizalom

A „szent pillanat” létrehozásához elengedhetetlen, hogy higgy a belső vezetődben. Ha azt veszed észre, hogy az egód megpróbál felbuktatni az úton, fordulj segítségért a Tanítás szavaihoz. Egyszerűen mondd ki hangosan: „A bizalom most minden problémát megold.” Hagyd, hogy a Tanítás ezen üzenete finoman emlékeztessen rá, hogy száz százalékig higgy az ÉN-edben, tudva, hogy mindig vezetni fog téged.

HARMADIK LÉPÉS: Újragondolás + mozgás

Menj táncolni, hegyet mászni, ugrálni, monociklizni, kirándulni, úszni, gyalogolni, futni, trapézugrásokat végezni, görkorizni – csinálj bármit, csak mozogj! És mostantól soha ne felejtsd el magaddal vinni az ÉN-megerősítéseket! Vedd magadhoz ezt a megerősítést: „Hajlandó vagyok a belső vezetőm gondjaira bízni minden félelmemet”, és vágj neki a „boldog álom” felé vezető utazásnak. Minden kaland során üdvözöld a csodákat, és mulass jól!

NEGYEDIK LÉPÉS: Befogadás (Meditálás/ÉN-írás)

Meditálás

A „szent pillanat” létrehozásához kulcsfontosságú, hogy az egódat a belső vezetőd elé vidd, hogy a meditáció segítségével meggyógyíthasd. Amint úgy döntesz, hogy az ÉN-ed szemén keresztül nézel a problémádra, ülj le meditálni, és hagyd, hogy a belső vezetőd tegye a dolgát. A „szent pillanat” egy meditáció során jön majd létre, amikor átadod az egódat az ÉN-ednek, és segítséget kérsz. Lazulj el, és engedd, hogy átalakuljanak a gondolataid. Ha koncentrálnod kell valamire, egyszerűen csak mondogasd a mantrádat: „Hajlandó vagyok a belső vezetőm gondjaira bízni minden félelmemet.” Ismételgesd magadban ezt a mantrát, amíg meg nem érzed a váltást.

ÉN-írás

A meditációt követően ÉN-írással rögzítsd az élményt. Jegyezd le, hogyan alakultak át a gondolataid és lazult el az elméd. Becsülj meg minden kicsi és nagy változást. Ne feledd a Tanítás szavait: „A csodák közt nem léteznek nagyságrendbeli különbségek.” Minden változás csoda; becsüld meg mindet!

Végezetül írj az ÉN-írás módszerével tizenöt percig; gondold végig az összes csodát, amelyet az ÉN-utazásod során eddig felhalmoztál. Légy büszke az általad elindított csodálatos változásokra. Szeresd önmagadat, amiért félelem nélkül keltél át a régi életedből a „boldog álom” felé vezető hídon.

És most, drága barátom, utadra kell, hogy engedjelek. Köszönöm, hogy velem indultál el erre az utazásra. Azt javaslom, hogy örök életedben folytasd az ÉN-gyakorlatokat. Tudd, hogy bármelyik pillanatban kérhetsz csodát, és dönthetsz úgy, hogy szeretetteljes lencséken keresztül szemléled a világot. Tisztellek a belső vezetőd iránti elkötelezettségedért. Szeretetbe bugyolállak, és a Tanítás szavaival veszek végső búcsút tőled: „Ki akarna a veréb jelentéktelen szárnyain szállni, ha megadatik neki a sas ereje?”

Oszd meg a fényt. Számíts a csodákra. Becsüld a belső vezetőd hangját.

A SZERZŐRŐL

A New York Times megfogalmazása szerint Gabrielle Bernstein az új generáció guruja. Előadóként, életvezetési tanácsadóként és íróként a ma és a holnap keresőinek segít megtalálni a saját hangjukat. Amerika-szerte tart előadásokat és szemináriumokat, a Forbes magazin a húsz legjobb énmárkával rendelkező nő közé választotta, és olyan nívós médiumokban szerepel, mint az Oprah Radio, a Marie Claire, a Health, a Self, a CNN, az NBC, a CBS, a FOX és a Wall Street Journal. Ő a Spirit Junkie és a Történhetnek csodák című könyv szerzője, akivel össze is futhatsz az East Village-ben monociklizés közben.

Gabrielle Bernstein felkérésre zártkörű felolvasásokat és előadásokat is tart. Érdeklődni itt lehet: www.rhspeakers.com.

ÉDESVÍZ WEBÁRUHÁZ

AKCIÓK • INFORMÁCIÓK

webaruhaz@edesviz.hu

00-36-1-320-3642

www.edesviz.hu

ÉDESVÍZ KÖZÖSSÉG

ÉRDEKESSÉGEK • KÖNYVRÉSZLETEK • JÁTÉKOK

A mindennapokra!

ÉDESVÍZ KIADÓ

ÉDESVÍZ MAGAZIN

EZOTÉRIA • SPIRITUALITÁS • ÉLETMÓD

Interjúk a szerzőkkel, érdekességek a könyvtémákról csak nálunk!

www.edesviz.hu

{1} Simóné Avarosy Éva fordítása.

{2} A csodák tanításából idézett összes részletet Lovasi Gábor fordításában közöljük.

{3} Dr. Domján László fordítása.

{4} F. Solti Erzsébet fordítása.

Table of Contents

Címoldal

Copyright

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

ELŐSZÓ

BEVEZETÉS

1. – Érzés: megadás, majd elengedés

2. – Megbocsátás: Szabadítsd fel magad!

3. – Egyensúly: a derű visszanyerése

4. – Nézzünk tükörbe: a jó, a rossz és a csúf

5. – Elengedés: romantikus illúziók

6. – Mászás: én-út a magasabb gondolatok felé

7. – Nyújtás: az ego visszacsapásán túl

8. – Kvantumugrás: az élet telefonfülke-pillanatai

9. – Fókuszálás: fordítsd pozitív rezgésűre az energiádat

10. – Tudás: az univerzum vigyáz rád

11. – Manifesztálás: légy az univerzum társteremtője

12. – Vigyél több én-t az életedbe

A SZERZŐRŐL

A szerző további könyve

Édesvíz webáruház

Édesvíz közösség

Édesvíz magazin